ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
18 квітня 2023 року           справа №200/4116/22 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Казначеєв Е.Г., Сіваченко І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2022 р. у справі № 200/4116/22 (головуючий І інстанції Троянова О.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

                                                              У С Т А Н О В И В: 

11 серпня 2022 року позивач, ОСОБА_1 звернувся до  суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дії, які полягають у безпідставному зменшенні при перерахунку пенсії за вислугою років з 01.12.2019, згідно Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, основного розміру пенсії до 70 відсотків; зобов`язання перерахувати пенсію з 01.12.2019 року на підставі Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, застосувавши основний розмір пенсії 79 відсотків від грошового забезпечення, та стягнути різницю недоотриманої пенсії, починаючи з 01.12.2019 року.
В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що є пенсіонером органів МВС України та перебуває на обліку відповідача як отримувач пенсії за вислугу років відповідно до  Закону №2262. Зазначив, що на момент виходу на пенсію йому було встановлено основний розмір пенсії 79% від грошового забезпечення, проте відповідачем при перерахунку пенсії з 01.12.2019 року було зменшено основний розмірі пенсії з 79% до 70%. Дії відповідача, які полягають у безпідставному зменшенні при перерахунку пенсії за вислугою років з 01.12.2019, згідно Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, основного розміру пенсії до 70 відсотків, вважає протиправними, просив задовольнити позов.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2022 р. у справі № 200/4116/22 позов задоволено частково, внаслідок чого визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо зменшення основного розміру пенсії за вислугу років ОСОБА_1 з 79 % до 70% відповідних сум грошового забезпечення під час її перерахунку з 01.12.2019 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити з 01.12.2019 року перерахунок та виплату пенсії за вислугу років ОСОБА_1 , виходячи з 79 % відповідних сум грошового забезпечення, з урахуванням виплачених сум. В задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовлено.
Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що Законом України “Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні” від 27.03.2014 № 1166-VII  внесено зміни до статті 13 Закону №2262-XII, згідно яких максимальний розмір пенсії за вислугу років не повинен перевищувати 70% сум грошового забезпечення. Позивачу здійснено розрахунок пенсії з урахуванням вимог чинного законодавства та рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 грудня 2021 року по справі №200/14516/21, виходячи з 70% грошового забезпечення. Стосовно стягнення заборгованості зазначив, що з урахуванням дискреційних повноважень Головного управління в питаннях призначення, перерахунку та виплати пенсії, стягнути можливо лише ті суми, які підтверджені документально, тобто, ті, які є обрахованими. Оскільки питання щодо обрахунку пенсії позивача з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення ще не розглянуто судом, вимоги щодо стягнення певних сум є передчасними.
Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.
Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.  
Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла  висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.     
Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач – ОСОБА_1 є пенсіонером МВС за вислугою років. 
Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області  є суб`єктом владних повноважень - органом виконавчої влади, основним завданням якого, згідно вимог чинного законодавства, зокрема, є реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення.
Положенням про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також     про об`єднані управління, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2  на управління покладені повноваження, зокрема, щодо призначення (здійснення перерахунку) і виплати пенсії, щомісячного довічного грошове утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат відповідно до законодавства; забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством (підпункти 7,8 пункту 4 Положення).
Відповідно до повідомлення про призначення пенсії від 22.03.2011 року №2135/Д1 позивачу призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” з 29 січня 2011 року із розрахунку основного розміру пенсії – 79% грошового забезпечення.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 20 грудня 2021 року у справі №200/14516/21 задоволено частково позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії. Визнано бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо не проведення перерахунку та виплати ОСОБА_1 пенсії з 01.12.2019 на підставі довідки Державної установи “Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Донецькій області” від 19.07.2021 №33/25/-1855, з урахуванням основних і додаткових видів грошового забезпечення. Скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про відмову в перерахунку пенсії за вислугу років № 201 від 16.08.2021 ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області провести перерахунок та виплату пенсії з 01.12.2019 на підставі довідки Державної установи “Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Донецькій області” від 19.07.2021 №33/25-1855 з урахуванням основних і додаткових видів грошового забезпечення у загальній сумі 16088,30 грн, із виплатою різниці між фактично отриманою та належною до сплати суми пенсії за період з 01.12.2019 до моменту здійснення перерахунку пенсії. В задоволенні іншої частини позовних вимог  відмовлено.
На звернення позивача з питань пенсійного забезпечення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області надано відповідь листом від 11.07.2022 року, відповідно до якої основний розмір пенсії, до проведення перерахунку на виконання Рішення суду, було розраховано виходячи з 79% відповідних сум грошового забезпечення. На виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 грудня 2021 року у справі №200/14516/21, в межах своєї компетенції здійснено перерахунок пенсії з грудня 2019 року на підставі довідки №33/25-1855. Інших зобов`язань Рішенням суду на Головне управління не покладено. Пунктом 23 Закону України від 27.03.2014 року №1166-VII “Про запобігання фінансової катастрофи і створення передумов для економічного зростання в Україні” внесено зміни до ч. 2 ст. 13  Закону №2262, за якими максимальний розмір пенсії за вислугу років не повинен перевищувати 70 відсотків сум грошового забезпечення, передбаченого ст. 43 Закону №2262. Таким чином, при здійсненні перерахунку пенсії на виконання рішення суду граничний відсоток обчислення грошового забезпечення по пенсійній справі обмежено 70% відповідних сум грошового забезпечення. Станом на теперішній час розмір пенсії складає 12  838,46 грн. (основний розмір пенсії обчислено з розрахунку 70% від розміру грошового забезпечення).
Отже, предметом спору у даній справі є наявність правових підстав для зменшення максимального розміру пенсії з 79% до 70% сум грошового забезпечення.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Частиною другою  статті 19 Конституції України  передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Статтею 46 Конституції України  визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.
Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, є Закон України від 09.04.1992 року №2262-ХІІ “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”  (далі - Закон України №2262-ХІІ). Вказаним Законом держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного  законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.
Законом України “Про заходи законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи” №3668-VI від 08.07.2011  (далі Закон №3668-VI), який набрав чинності з 01.10.2011, були внесені зміни до  ст.13 Закону №2262-XII, відповідно до якої максимальний розмір пенсії не повинен перевищувати 80% відповідних сум грошового забезпечення.
Відповідно до ст. 13 Закону № 2262-ХІІ  (в редакції чинній на час призначення позивачу пенсії) пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим  Законом, які мають вислугу 20 років і більше (п. "а" ст. 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (ст. 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.
Загальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 80 процентів відповідних сум грошового забезпечення  (стаття  43),  а  особам, які під час проходження  служби  брали участь у ліквідації наслідків аварії на 
Чорнобильській АЕС і віднесені в установленому законом порядку до категорії 1,  -  100  процентів,  до категорії 2, - 95 процентів.
У подальшому Законом України “Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання України” №1166-VІІ від 27.03.2014  (далі Закон №1166-VІІ), який набрав чинності 01.04.2014 року, були внесені зміни до ст. 13 Закону №2262-XII, яка була викладена в наступній редакції:
“Максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті не повинен перевищувати 70% відповідних сум грошового забезпечення (ст.43), а особам, які під час проходження служби брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і віднесені в установленому законом порядку до категорії 1- 100 %, до категорії 2- 95%”.
Тобто, зміна встановленого Законом максимального розміру пенсії відбулася вже після фактичного призначення позивачу пенсії.
Статтею 22 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
З аналізу викладених норм слідує, що при перерахунку пенсії відповідним категоріям військовослужбовців має застосовуватися норма, що визначає розмір грошового забезпечення у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії. Внесені  Законом України “Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні” зміни до частини другої статті 13 Закону щодо встановлення граничного розміру пенсії за вислугу років у розмірі 70 % від сум грошового забезпечення не стосуються перерахунку вже призначеної пенсії, оскільки процедура призначення та перерахунку пенсії різні за змістом і механізмом їх проведення.
Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою  Конституція України  виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до  статті 17 Конституції України  перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.99 №8-рп/99  у справі щодо права на пільги, від 20.03.2002 №5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).
У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.
Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24.04.2018 року у справі №686/12623/17 (К/9901/849/17).
Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Таким чином, внесені Законами №3668-VI  та  №1166-VII  зміни до частини 2  статті 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”  щодо встановлення граничного розміру пенсії за вислугу років у розмірі 80% та 70% грошового забезпечення не стосуються перерахунку вже призначеної пенсії, а мають застосовуватися лише виключно при призначенні нових пенсій.
Враховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправне зменшення відповідачем відсотку грошового забезпечення відповідача з 79 %, як було встановлено при призначенні пенсії, до 70 % при здійсненні перерахунку пенсії з 01.12.2019 року на виконання рішення суду у справі № 200/14516/21.
Стосовно позовних вимог про зобов`язання перерахувати пенсію з 01.12.2019 року на підставі Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, застосувавши основний розмір пенсії 79 відсотків від грошового забезпечення, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2  ст. 9 КАС України  суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього  Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Враховуючи встановлені судом обставини, суд першої інстанції дійшов висновку, що порушене право позивача підлягає поновленню шляхом зобов`язання відповідача здійснити з 01.12.2019 року перерахунок та виплату пенсії за вислугу років позивача, виходячи з 79 % відповідних сум грошового забезпечення, з врахуванням раніше сплачених сум.
Стосовно позовних вимог про стягнення різниці недоотриманої пенсії, починаючи з 01.12.2019 року, суд вважає їх передчасними та такими, що наразі не підлягають задоволенню, оскільки стягненню підлягають лише ті суми, які були нараховані але не виплачені.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з нормами частини другої статті 2 КАС України  у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед  законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до вимог пункту 4 частини першої  статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Відповідно до вимог частин першої  статті 77 КАС України  кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78 цього Кодексу.
Нормами частини другої зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд, відповідно до положень частини п`ятої  статті 77 КАС України, вирішує справу на підставі наявних доказів.
Відповідно до п. 10 ч. 2  ст. 245 КАС України  при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить  закону  і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову.
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.
Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                                    ПОСТАНОВИВ  :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2022 р. у справі № 200/4116/22 - залишити без задоволення.                                                                                       Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2022 р. у справі № 200/4116/22 - залишити без змін.                                                                                         
Повне судове рішення складено 18 квітня 2023 року.     
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                А.А. Блохін

Судді                                                                                                     Е.Г. Казначеєв

                                                                                                               І.В. Сіваченко