П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
26 травня 2023 року                                                                                     м. Київ
                                                                     
Справа № 755/7092/22
                                                                  Апеляційне провадження № 22-ц/824/5867/2023
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:                 судді-доповідача:      Соколової В.В.
суддів:                       Мережко М.В., Поліщук Н.В.
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва ухваленого під головуванням судді Котвицького В.Л., 23 листопада 2022 року в м. Києві, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, 
 
В С Т А Н О В И В
 
У серпні 2022 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просила про стягнення з відповідача неустойки за затримку у сплаті аліментів в розмірі 22 607,42 грн за період з 30 вересня 2021 року до 31 травня 2022 року.
Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони у справі є батьками двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після припинення шлюбних відносин діти залишись проживати разом з позивачем. Відповідач проживає окремо. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 30 грудня 2021 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання двох дітей, щомісячно, починаючи з 06 жовтня 2021 року в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу) до досягнення дітьми повноліття. Внаслідок невиконання відповідачем рішення суду, за ним утворилась заборгованість з виплати аліментів у сумі 22607,42 грн.  Але у  зв`язку з затримкою у сплаті аліментів позивач має право на одержання пені, що передбачена положеннями СК України.
 
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва  від 23 листопада 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів -  залишено без задоволення.
Рішення суду мотивовано тим, що відповідачем було добровільно сплачено суму аліментів після ухвалення остаточного рішення суду про стягнення аліментів (постанови Київського апеляційного суду від 18 травня 2022 року), яке набрало законної сили та після відкриття виконавчого провадження у строки встановлені державним виконавцем у постанові про виконавче провадження. А стягнення пені, передбаченої абз. 1 ч. 1 ст. 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.
 
Не погодилась з вказаним рішенням суду позивач, її представником - адвокатом Брижатим С.В. подано апеляційну скаргу, в якій вказується про незаконність, необґрунтованість рішення суду. Представник позивача вказує на те, що в рішенні суду про стягнення аліментів було вказано про його негайне виконання у межах суми платежу за один місяць. А отже висновок суду першої інстанції про відсутність вини відповідача до часу набрання рішенням законної сили, після перегляду апеляційним судом є безпідставним. Також вказує на те, що судом не було враховано наявність усної домовленості сторін про оплату аліментів у розмірі 5000 грн. Тож судом помилково було встановлено, що аліменти були сплачені відповідачем добровільно в межах строків встановлених виконавцем. 
На підставі викладеного, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення заявлених позовних вимог.
 
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача - ОСОБА_5 вказує на те, що позовні вимоги є безпідставними, оскільки відсутні підстави для застосування ст. 196 СК України. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами існування заборгованості зі сплати аліментів на момент пред`явлення позову, наявність винних дій відповідача, що призвели до виникнення заборгованості. Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим і просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
В порядку ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
 
Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.
 
Судом встановлено, що сторони у справі є батьками двох дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказані обставини визнаються сторонами та встановлені рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 30 грудня 2021 року у справі № 755/16844/21. Даним рішенням стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання двох дітей, щомісячно, починаючи з 06 жовтня 2021 року в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу) до досягнення дітьми повноліття /а.с.6-10/.
Вказане рішення було предметом перегляду апеляційним судом, що вбачається з відкритих даних Єдиного державного реєстру судових рішень.
Так, постановою Київського апеляційного суду від 18 травня 2022 року рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 30 грудня 2021 року змінено та викладено в новій редакції, згідно якою постановлено стягувати щомісячно з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітніх дітей ОСОБА_9 та ОСОБА_4 у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 30 вересня 2021 року і до повноліття дітей.
Відповідачем постанову Київського апеляційного суду від 18 травня 2022 одержано 11 червня 2022 року, що вбачається із поштового відтиску на конверті /а.с.39/.
Виконавчий лист щодо примусового виконання вищезазначеного рішення перебуває на виконанні у Бориспільському міськрайонному ВДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). За відкритими даними Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, дане виконавче провадження відкрито 22 червня 2022 року.
24 червня 2022 року відповідач одержав постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження щодо виконання рішення суду про стягнення аліментів /а.с.40/.
Відповідно до копії квитанції про оплату №149859356 від 27 червня 2022 року на рахунок отримувача Бориспільського міськрайонного відділу ДВС ЦМУ МЮ сплачено грошові кошти у сумі 91311,43 грн із призначенням платежу: аліменти ВП НОМЕР_1 від ОСОБА_1 /а.с.41/.
Позивачем до позову було долучено копію довідки-розрахунку заборгованості з аліментів за період з 30 вересня 2021 року по 30 червня 2022 року, складену державним виконавцем Бориспільського міськрайонного ВДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Курилко І.О. (без зазначення дати та вихідного номеру), згідно з якою заборгованість ОСОБА_2 за період з 30 вересня 2021 року по 30 червня 2022 року визначена в розмірі 82674,94 грн, також вбачається нарахування державним виконавцем витрат виконавчого провадження в розмірі 369,00 грн, виконавчого збору у розмірі 8267,49 грн та визначена загальна сума до сплати 91311,43 грн /а.с.11-12/.
Матеріали справи місять також копії банківських квитанцій про здійснення відповідачем на користь позивача переказів коштів: 06 травня 2020 року в розмірі 5000 грн; 07 вересня 2020 року в розмірі 5000 грн; 06 листопада 2020 року в розмірі 5000 грн; 05 січня 2021 року в розмірі 5000 грн; 05 лютого 2020 року в розмірі 5000 грн; 06 травня 2021 року в розмірі 5000 грн; 06 липня 2021  року в розмірі 11000 грн  /а.с.56-62/.
 
У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст.51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема ст. 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.
Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Відповідно до положень ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Положеннями ч.ч.1,2 ст. 196 ЦПК України визначено, що  у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених ч. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження».
Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.
 
Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
 
Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19  вказано, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.
 
У постанові Верховного суду від 18 січня 2023 року  у справі №161/5211/22 звернуто увагу на наступне.
Правовідносини щодо утримання батьками дитини або дітей до їх повноліття регулюється главою 15 СК України, яка зокрема передбачає обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття,у визначений за домовленістю між ними спосіб або ж за рішенням суду з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України (статті 180, 181, 183, 184, 189 СК України).
Так, частиною першою статті 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.
Тлумачення статті 191 СК України дає підстави для висновку, що юридичне значення для визначення часу, з якого присуджуються аліменти на дитину, має час звернення до суду іншого з батьків з позовом або заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів. Виключення із цього правила стосуються стягнення аліментів за минулий час (до пред'явлення позову).
Судовим рішення, яким стягнуто аліменти з ОСОБА_2 , визначено, що аліменти стягуються з 28 січня 2020 року, тобто з дня пред'явлення позову до суду.
Разом із цим, для застосування зазначеної вище санкції (стягнення неустойки) до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.
У цій справі Верховний Суд погодився з висновками судів попередніх інстанції, про відсутність вини відповідача у виникненні заборгованості зі сплати аліментів до 23 вересня 2020 року (день проголошення судового рішення про стягнення з ОСОБА_2 аліментів), оскільки відповідачеві стало відомо про необхідність негайної сплати аліментів на користь позивача лише цього самого дня. При цьому вказано на вірне визначення, що розмір заборгованості обчислено з дня подачі позову про стягнення аліментів до суду (січень 2020 рік).
 
Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо права на стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за рішенням суду, суд зобов`язаний з`ясувати: чи була вина особи у виникненні цієї заборгованості.
 
З наведених обставин справи вбачається, що сторони є батьками двох неповнолітніх дітей. Рішенням суду з урахуванням змін внесених апеляційним судом було присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 30 вересня 2021 року і до повноліття дітей. Враховуючи обставини перегляду рішення суду апеляційним судом, рішення суду про стягнення аліментів набрало законної сили 18 травня 2022 року. 27 червня 2022 року відповідачем було виконано рішення суду в частині стягнення аліментів за період з вересня 2021 року по травень 2022 року.
Позивач у позовних вимогах просила про стягнення неустойки за затримку у сплаті аліментів в розмірі 22607,42 грн за період з 30 вересня 2021 року до 31 травня 2022 року. Тобто позивач просила про стягнення неустойки за період з дня пред`явлення позову до суду до набрання рішенням суду законної сили.
Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. При цьому стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.
Суд першої інстанції, правильно виходив із відсутності вини відповідача у виникненні заборгованості зі сплати аліментів до 18 травня 2022 року (день набрання законної сили судового рішення про стягнення аліментів), оскільки саме з цієї дати виник обов`язок на підставі рішення суду.
Доводи апеляційної скарги позивача про те, що судом не було враховано наявність усної домовленості сторін про оплату аліментів у розмірі 5000 грн, слід визнати безпідставними, з огляду на визначені позивачем підстави позову, якими було стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів визначених рішенням суду.
Посилання позивача на те, що в рішенні суду про стягнення аліментів було вказано про його негайне виконання у межах суми платежу за один місяць, також не спростують висновків суду першої інстанції, оскільки відповідач використав своє право на оскарження рішення суду, а позивач не скористалась правом на пред`явлення такого виконавчого листа до виконання, за даними Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, виконавче провадження було відкрито лише 22 червня 2022 року, тобто після перегляду справи про стягнення аліментів апеляційним судом. Тобто і в цій частині відсутній факт умисного ухилення відповідача від сплати аліментів за рішенням суду.
 
За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив всі обставини справ, дав їм належну правову оцінку, рішення суду постановлено у відповідності до норм матеріального та процесуального права, а тому підстави до його скасування з мотивів викладених у апеляційній скарзі відсутні.  
 
Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
 
П О С Т А Н О В И В
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 листопада 2022 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.
 
Суддя-доповідач:                                                                             В.В. Соколова
 
Судді:                                                                                                 М.В. Мережко
 
                                                                                                            Н.В. Поліщук