ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

30 березня 2023 року 	м. Дніпро	справа № 280/3503/22	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Дурасової Ю.В. (доповідач),
                               суддів:  Божко Л.А., Лукманової О.М.,        
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу   Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю 
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 01.11.2022 року (головуючий суддя Кисіль Р.В.)
в адміністративній справі №280/3503/22 за позовом  Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю  до відповідача  Товариства з обмеженою відповідальністю "Тотал Флюід Менеджемент"    про стягнення суми адміністративно-господарських санкцій та пені,-                                                              

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Запорізьке обласне відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю, звернувся 01.06.2022 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Тотал Флюід Менеджемент", в якому просив: 
- стягнути з відповідача на користь позивача суму адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2021 році у розмірі 254551,45 грн.
Позов обґрунтовано тим, що відповідно до статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» середньооблікова кількість осіб з інвалідністю, яка мала бути працевлаштована у відповідача в 2021 році складає 5 осіб. В той же час, згідно звіту товариства за 2021 рік форми 10-ПОІ у відповідача працювало 2 особи з інвалідністю, що є меншим ніж встановлено нормативом. Відтак, за твердженням позивача, відповідач не виконав встановлений законодавством норматив, а тому згідно положень ст. 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» має сплати суму адміністративно-господарських санкцій та пені за звітний 2021 рік в розмірі 254551,45 грн.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 01.11.2022 року у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що відповідачем були створені робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, подавалась звітність форми №3-ПН у 2020 році до Державної служби зайнятості, самостійно здійснювався пошук осіб з інвалідністю для їх подальшого працевлаштування то у позивача відсутні підстав для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої статтею 20 Закону №875-ХІІ.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позов задовольнити. 
Вказує, що відповідач не виконав встановлений законодавством норматив, а тому згідно положень ст. 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» має сплати суму адміністративно-господарських санкцій та пені за звітний 2021 рік в розмірі 254551,45 грн.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив, що не перешкоджає розгляду справи по суті спору.
Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції виходить з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідач перебуває на обліку в Запорізькому обласному відділенні Фонду соціального захисту інвалідів.
Відповідачем подано до Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів Звіт про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю за 2021 рік за формою №10-ПОІ, затвердженої наказом Міністерства соціальної політики України від 27.08.2020 №591.
Відповідно до вказаного Звіту, середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу підприємства становила 124 особи, підлягали працевлаштуванню 5 осіб з інвалідністю, проте на підприємстві у звітному періоді працювало 2 особи з інвалідністю.
Наказом по підприємству №54 від 24.12.2020 затверджено комплексні заходи щодо виділення та створення робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у ТОВ «ТФМ» на 2021 рік, наказом по підприємству №53 від 24.12.2020 відповідач виділив та створив робочі місця (з переліку створених на підприємстві робочих місць, згідно штатного розкладу) для можливого працевлаштування осіб з інвалідністю (три робочих місця – фахівець 1, інженер 2).
Наказом по підприємству №55/1 від 30.07.2021 виділене та створене додаткове робоче місце для осіб з інвалідністю на посаду заступника начальника відділу продажу ММ для легкових автомобілів. Відповідач регулярно подавав звіти форми №3-ПН про наявність вакантних робочих місць, в яких зазначалися вакансії для осіб з інвалідністю (звіти від 04.01.2021, 27.01.2021, 01.02.2021, 02.03.2021, 02.04.2021, 05.05.2021, 02.06.2021, 02.07.2021, 03.08.2021, 31.08.2021, 30.09.2021, 01.11.2021, 01.12.2021), що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.
Також, відповідач подав Звіт про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю за 2021 рік до відділення Фонду соціального захисту інвалідів. Крім того, відповідач займався самостійним пошуком інвалідів, з метою їх працевлаштування, шляхом подання оголошень в газеті «Работа для всех» (число з №1 до №32).
За недотримання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів позивачем нараховано відповідачу адміністративно-господарські санкції та пеню у розмірі 254551,45  грн., виходячи з розрахунку розміру середньої річної заробітної плати.
Позивач вважає, що відповідачем порушені вимоги Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», що призвело до застосування адміністративно-господарських санкцій та пені на суму 254551,45грн., які позивач просить стягнути. 
Суд першої інстанції у задоволенні позову відмовив.
Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід  застосовувати норми Конституції України, Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" від 21.03.1991 року №875-XII, Закону України “Про зайнятість населення” №5067-VI, норми Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України №70 від 31.01.2007 року “Деякі питання реалізації норм Законів України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" та "Про зайнятість населення".
Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.
Статтею 43 Конституції України задекларовано право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.
Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що спеціальним законом, який визначає основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними здібностями і інтересами, є Закон України “Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні” від 21.03.91 N 875-ХІІ. 
При цьому, положеннями статті 17 Закон України “Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні”, передбачено, що з метою реалізації творчих і виробничих здібностей осіб з інвалідністю та з урахуванням індивідуальних програм реабілітації їм забезпечується право працювати на підприємствах, в установах, організаціях, а також займатися підприємницькою та іншою трудовою діяльністю, яка не заборонена законом.
Підприємства, установи і організації за рахунок коштів Фонду соціального захисту інвалідів або за рішенням місцевої ради за рахунок власних коштів у разі потреби створюють спеціальні робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, здійснюючи для цього адаптацію основного і додаткового обладнання, технічного оснащення і пристосування тощо з урахуванням обмежених можливостей осіб з інвалідністю.
Відповідно до частини 3 статті 18 Закону України “Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні” встановлено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Слід взяти до уваги, що положеннями статті 19 Закон України “Про основи соціальної захищеності осіб з  інвалідністю в Україні” передбачено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.
При цьому, підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування осіб з інвалідністю. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.
Частиною 7 статті 19 Закон України “Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні” передбачено, що порядок реєстрації у Фонді соціального захисту інвалідів, його відділеннях, строки подання йому звітів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю, зарахування кількості робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, контролю за виконанням нормативу робочих місць та перевірки підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, щодо їх реєстрації у Фонді соціального захисту інвалідів, його відділеннях, подачі щорічного звіту, а також надання державній службі зайнятості інформації, необхідної для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, визначаються Кабінетом Міністрів України.
Порядок подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №70 від 31.01.2007 року “Деякі питання реалізації норм Законів України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" та "Про зайнятість населення"” (Порядок №70).
Пунктом 2 Порядку №70 передбачено, що звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів роботодавці подають (надсилають рекомендованим листом) щороку до 1 березня відділенням Фонду, в яких вони зареєстровані, за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держстатом.
Інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держстатом.
В силу частини 1 статті 18 Закону України “Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні” забезпечення прав осіб з інвалідністю на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.
Отже вказана норма встановлює, що особи з інвалідністю безпосередньо звертаються  до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості з метою працевлаштування.
При цьому норми законодавства України не встановлюють обов`язку працедавця безпосередньо підшукувати працівників (в тому числі і осіб з інвалідністю), підшукувати працівників це права, а не обов`язок працедавця.
Водночас в силу ч.3 ст.18 ЗУ “Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні”, обов`язком працедавця є:
- виділення та створення робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створення  для них умов праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечення  інших соціально-економічних гарантій, передбачених законодавством, 
- надання державній службі зайнятості інформації, необхідної для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, 
- звітування Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Так, в силу ч.3-4 статті 18-1 Закону України “Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні” державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у особи з інвалідністю кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.
Державна служба зайнятості може за рахунок Фонду соціального захисту інвалідів   надавати дотацію роботодавцям на створення спеціальних робочих місць для інвалідів, зареєстрованих у державній службі зайнятості, а також проводити професійну підготовку, підвищення кваліфікації і перепідготовку цієї категорії осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Слід зазначити, що 01.01.2013 року набув чинності Закон України “Про зайнятість населення” №5067-VI.
Згідно з ч.3 ст. 14 Закону України “Про зайнятість населення” роботодавці можуть звернутися за сприянням для працевлаштування даної категорії громадян до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції.
Вказана норма передбачає право, а не обов`язок роботодавця. 
При цьому, роботодавці зобов`язані: 
- своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії); 
- заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємств, установ, організацій, скороченням чисельності або штату працівників підприємства, установи, організації незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання за два місяці до вивільнення ( п.4 ч.3 ст.50 Закон України “Про зайнятість населення”).
На виконання пункту 4 частини 3 статті 50 Закону України “Про зайнятість населення” наказом Міністерства соціальної політики України №316 від 31 травня 2013 року затверджено Порядок подання форми звітності №3-ПН “Інформація про попит на робочу силу (вакансії)”.
Зокрема, пунктами 3, 4, 5 Порядку №316 від 31.05.2013 р. передбачено, що Форма №3-ПН заповнюється роботодавцями та подається до базового центру зайнятості незалежно від місцезнаходження роботодавця.
Актуальність зазначених у формі № 3-ПН вакансій уточнюється базовим центром зайнятості не рідше ніж двічі на місяць під час особистої зустрічі з роботодавцем, у телефонному режимі або через засоби електронного зв`язку.  
Форма №3-ПН подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії. 
Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.
У розділі ІІІ даного Порядку визначено, що у звіті №3-ПН “Інформація про попит на робочу силу (вакансії)” у пункті 2 наводиться загальна кількість осіб із числа громадян, що мають додаткові гарантії щодо сприяння працевлаштуванню (відповідно до статті 14 Закону України “Про зайнятість населення”), яких роботодавець може працевлаштувати.
За бажанням роботодавця може проводитись деталізація категорій претендентів на вакансію з урахуванням категорій громадян, перелік яких наведений у статті 14 Закону України “Про зайнятість населення”, а також внутрішньо переміщених осіб, зокрема, осіб з інвалідністю.
Отже, в контексті прийнятого Закону України “Про зайнятість населення” та затвердженого Порядку подання форми звітності №3-ПН “Інформація про попит на робочу силу (вакансії)” на роботодавців покладено обов`язок подавати до відповідного центру зайнятості звітність форми №3-ПН лише за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії.
За правилами, визначеними ст. 20 Закон України “Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні”, підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте осою з інвалідністю.
Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю.    
Сплату адміністративно-господарських санкцій і пені підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, проводять відповідно до закону за рахунок прибутку, який залишається в їх розпорядженні після сплати всіх податків і зборів (обов`язкових платежів).
Адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону.
З аналізу вищевказаних норм чинного законодавства вбачається, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані:
- виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування людей з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця,
- створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації;
- забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством;
- надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування людей з інвалідністю;
- звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість і працевлаштування людей з інвалідністю  у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, та
- в разі не виконання такого нормативу - щороку сплачувати відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції.
Механізм реалізації програми працевлаштування передбачає здійснення певних заходів як з боку підприємств, так і з боку державної служби зайнятості.
Матеріалами справи підтверджується, що відповідач подавав Звіт про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю за 2021 рік за формою №10-ПОІ , відповідно до якого середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу підприємства становила 124 особи, підлягали працевлаштуванню 5 осіб з інвалідністю, проте на підприємстві у звітному періоді працювало 2 особи з інвалідністю.
Наказом по підприємству №54 від 24.12.2020 було затверджено комплексні заходи щодо виділення та створення робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у ТОВ «ТФМ» на 2021 рік, наказом по підприємству №53 від 24.12.2020 відповідач виділив та створив робочі місця (з переліку створених на підприємстві робочих місць, згідно штатного розкладу) для можливого працевлаштування осіб з інвалідністю (три робочих місця – фахівець 1, інженер 2).
Наказом по підприємству №55/1 від 30.07.2021 виділене та створене додаткове робоче місце для осіб з інвалідністю на посаду заступника начальника відділу продажу ММ для легкових автомобілів. Відповідач регулярно подавав звіти форми №3-ПН про наявність вакантних робочих місць, в яких зазначалися вакансії для осіб з інвалідністю (звіти від 04.01.2021, 27.01.2021, 01.02.2021, 02.03.2021, 02.04.2021, 05.05.2021, 02.06.2021, 02.07.2021, 03.08.2021, 31.08.2021, 30.09.2021, 01.11.2021, 01.12.2021), що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.
Також, відповідач подав Звіт про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю за 2021 рік до відділення Фонду соціального захисту інвалідів. Крім того, відповідач займався самостійним пошуком інвалідів, з метою їх працевлаштування, шляхом подання оголошень в газеті «Работа для всех» (число з №1 до №32).
На думку колегії суддів апеляційної інстанції відмітки на вказаних звітах форми звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» містять докази прийняття відповідних звітів центром зайнятості, відповідно відповідач вжив залежних від нього передбачених законодавством заходів для виконання нормативу щодо працевлаштування осіб з інвалідністю у 2021 році, тобто заходів для недопущення правопорушення.
Тобто, відповідачем було вжито всіх заходів по створенню робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до встановленого нормативу.
Як наслідок, наведене свідчить, що  відповідач у 2021 році здійснив усі залежні від нього заходи по працевлаштуванню осіб з інвалідністю, у зв`язку з чим, відсутні правові підстави для стягнення з нього адміністративно-господарських санкцій.
Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову.
Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи позивача спростовуються доводами, викладеними відповідачем та нормами законодавства, що регулює дані правовідносини. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.
З огляду на результати апеляційного розгляду справи, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись 241-245, 250, 311, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю - залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 01.11.2022 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття 30.03.2023 та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду в порядку ст. 328 КАС України, протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. 
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом 30-ти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
   
Головуючий - суддя                                                                      Ю. В. Дурасова 

                               суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      О.М. Лукманова