П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
26 квітня 2023 року                                                                                             м. Київ
         
Справа № 761/26909/22
Провадження: № 22-ц/824/6458/2023
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О., 
суддів Нежури В. А., Соколової В. В.,
секретар Івасенко І. А.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1  
на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 06 лютого 2023 року, постановлену під головуванням судді Макаренко І. О.,
у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Перлина Нивок» про скасування реєстраційного рішення,
 
у с т а н о в и в:
В грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 2012 року він є власником квартири АДРЕСА_1 . При цьому, йому стало відомо, що зазначена квартира в 2021 році була зареєстрована за ТОВ «Перлина Нивок».
 Просив скасувати рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, відповідно до якого було зареєстровано квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «Перлина Нивок».
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 06 лютого 2023 року відмовлено у відкритті провадження та роз`яснено позивачу, що спірні правовідносини підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_2  подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу суду та зобов`язати суд першої інстанції відкрити провадження у справі.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що ТОВ «Перлина Нивок» під час реєстрації права власності на квартиру надало реєстратору недостовірні дані, що призвело до втручання у майнові права власника квартири. Вказує, що частиною 2 ст. 22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження» встановлена відповідальність заявника за достовірність даних, що містяться в документах, поданих для державної реєстрації, тому вважає, що саме відповідачем було порушено його право і спір повинен розглядатись в порядку цивільного судочинства. 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 09 березня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі, ухвалою Київського апеляційного суду від 28 березня  2023 року справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.
Відзив на апеляційну скаргу у визначений судом строк не надходив.  
В судовому засіданні  ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Вислухавши думку  ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. 
Як убачається із позовної заяви, ОСОБА_1 просив скасувати рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, відповідно до якого було зареєстровано за ТОВ «Перлина Нивок» об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 . Зазначав, що право власності на зазначену квартиру належить йому, у зв`язку із чим звернувся із позовом про захист порушеного права власності на нерухоме майно. 
Відмовляючи у відкритті провадження та роз`ясняючи позивачу, що спірні правовідносини підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не заявлялись вимоги приватно-правового характеру, а заявлені вимоги ґрунтуються на протиправності дій державного реєстратора як суб`єкта, наділеного владними функціями приймати рішення про державну реєстрацію.
Перевіряючи вказані висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог  апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
Статтями 124, 125 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.
Частиною першою статті 18 Закону України Про судоустрій і статус суддів визначено, що суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.
Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто, передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
При визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Правила визначення юрисдикційності відповідної справи встановлені процесуальними законами, якими регламентована предметна та суб`єктна юрисдикція адміністративних, господарських та цивільних судів, - це ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України, ст. 20 Господарського процесуального кодексу України,                                 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України.
Так, у ст. 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна, або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Відповідно ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах. При цьому не поширюється на справи: що віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України, що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства, про накладення адміністративних стягнень, крім випадків, визначених цим Кодексом, щодо відносин, які відповідно до закону, статуту (положення) громадського об`єднання, саморегулівної організації віднесені до його (її) внутрішньої діяльності або виключної компетенції, крім справ у спорах, визначених пунктами 9, 10 частини першої цієї статті. Адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.
Колегія суддів зазначає про те, що, якщо спір про право відсутній, а дослідженню підлягають виключно владні управлінські рішення та дії державного реєстратора, який у межах спірних відносин діє як суб`єкт владних повноважень, - цей спір не має ознак приватноправового та підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства. Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.
Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа.
В даному випадку, ОСОБА_1 звернувся із позовом саме для поновлення права власності на нерухоме майно, а підставою позову є обґрунтування речового права на це майно, тому можна констатувати приватноправовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин, предметом спору є не стільки дії та рішення державного реєстратора як суб`єкта, наділеного владно-управлінськими функціями, а саме право власності на спірну квартиру. 
У постанові від 21 грудня 2022 року у справі № 926/54/22 Верховний Суд зауважив, що спори щодо скасування державної реєстрації залежно від суб`єктного складу сторін належать до цивільної або господарської юрисдикції.
Враховуючи те, що спірні правовідносини пов`язані із захистом права власності позивача на квартиру, а ОСОБА_1 не є учасником публічно-правових відносин, цей спір не є публічно-правовим і підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.
За таких обставин, висновок суду про відмову у відкритті провадження у зв`язку тим, що спірні правовідносини підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, є помилковим.
Згідно з вимогами ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Отже, ухвала Шевченківського районного суду міста Києва від 06 лютого 2023 року постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому  підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
При цьому, колегія суддів відмічає, що вимога скаржника зобов`язати суд першої інстанції відкрити провадження у справі не підлягає задоволенню, оскільки вказане не належить до повноважень суду апеляційної інстанції, а тому апеляційна скарга   ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково. 
 
Керуючись ст.ст.  367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. 
Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 06 лютого 2023 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає. 
Повне судове рішення складено 26 квітня 2023 року.

 
Головуючий                                                                                    Т. О. Невідома

Судді                                                                                                 В. А. Нежура 

                                                                                                          В. В. Соколова