ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2023 року 
м. Київ

справа №320/5500/19
адміністративне провадження № К/9901/13885/20  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Шарапи В.М.,
суддів: Мороз Л.Л., Кравчука В.М.,  
розглянув у порядку письмового провадження 
касаційну скаргу ОСОБА_1 
на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.04.2020 (головуючий суддя Глущенко Я.Б., судді Мельничук В.П., Чаку Є.В.)
у справі №320/5500/19 
за позовом ОСОБА_1 
до Міністерства оборони України, 
третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 , 
про визнання протиправним та скасування рішення
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій:
1. У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Міністерства оборони України (далі - МО України), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив: 
1.1. визнати протиправним та скасувати рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової, допомоги та компенсаційних сум, оформлене протоколом від 21.06.2019 № 82 про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги як інваліду II групи з 07.05.2019 внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини;
1.2. зобов`язати Комісію Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу, з урахуванням права на отримання одноразової грошової допомоги, як інваліда II групи внаслідок травми та захворювань, пов`язаних із захистом Батьківщини, у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, на дату встановлення інвалідності, а саме 07.05.2019, з урахуванням проведених виплат та факту подання позивачем усіх документів, передбачених законодавством, відповідно до Порядку призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975.
2. Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 20.12.2019 позов задоволено:
2.1. Визнано протиправним та скасовано рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової, допомоги та компенсаційних сум, оформлене протоколом від 21.06.2019 № 82 про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , як інваліду II групи з 07.05.2019 внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини.
2.2. Зобов`язано Комісію Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, з урахуванням права на отримання одноразової грошової допомоги, як інваліда II групи внаслідок травми та захворювань, пов`язаних із захистом Батьківщини, у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, на дату встановлення інвалідності, а саме 07.05.2019, з урахуванням проведених виплат та факту подання позивачем усіх документів, передбачених законодавством, відповідно до Порядку призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975.
3. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.04.2020 скасовано рішення Київського окружного адміністративного суду від 20.12.2019 та відмовлено у задоволенні позову.
4. Судами попередніх інстанцій під час судового розгляду справи встановлено наступні фактичні обставини: 
4.1. Позивач є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 19.03.2015, а також є особою з ІІ групою інвалідності, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 від 21.05.2019.
4.2. 20.01.2012 між Міністерством оборони України в особі командира військової частини № НОМЕР_3 та ОСОБА_1 укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.
4.3. Згідно із витягом із наказом від 05.05.2017 № 103 позивача звільнено із військової служби та виключено із списків особового складу частини і направлено для зарахування до Білоцерківського МВК Київської області.
4.4. Позивач з 22.05.2014 по 08.08.2014 брав участь в АТО у Донецькій та Луганській областях, що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_4 від 02.02.2012, а також довідкою від 11.05.2017 № 205 виданою МО.
4.5. Відповідно до довідки від 27.08.2014 № 443, виданої МО, позивач 07.08.2014 отримав мінно-вибухову травму під час виконання бойового завдання.
4.6. Витягом з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, від 21.07.2015 № 2721, підтверджується, що травма, отримана позивачем 07.08.2014, пов`язана із захистом Батьківщини.
4.7. Відповідно до довідки серії ЖИА № 004231 від 01.04.2015 позивачу встановлено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках, у розмірі 15%.
4.8. Згідно Довідки МСЕК серії АВ № 1039521 від 08.05.2019 під час первинного огляду позивача з 07.05.2019 було визнано інвалідом 2 групи внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини.
4.9. У зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності, пов`язаної з захистом Батьківщини, позивач у 21.05.2019 року звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою про виплату одноразової грошової допомоги.
4.10. Листом від 25.06.2019 № 82 позивачу було надіслано копію Витягу з протоколу комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, згідно якого комісія дійшла висновку про відмову позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги з тих підстав, що ІІ групу інвалідності встановлено понад дворічний термін після встановлення ступеня втрати працездатності. Також вказано про те, що допомогу у зв`язку із встановленням 15% втрати працездатності виплачено в сумі 12 789 грн.
4.11. Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся до суду.
5. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, дійшов висновку про те, що норма Закону України від 06.12.2016 № 1774-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", яка набрала чинності 01.01.2017 не може розповсюджуватись на спірні правовідносини, а саме - встановлення первинно групи інвалідності, оскільки це фактично означатиме застосування зворотної дії закону в часі. Застосування даної норми можливе лише у разі повторного встановлення інвалідності для позивача починаючи з 07.05.2019 і саме з цього моменту слід відраховувати дворічний строк.
6. Суд апеляційної інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог, вказавши, що на час первинного встановлення позивачу ступеня втрати працездатності - 01.04.2015 - правова норма, яка обмежує право на перегляд розміру одноразової грошової допомоги дворічним строком, вже діяла. Відтак, суд вважає, що законодавство допускає можливість виплати грошової допомоги у разі встановлення військовослужбовцю вищої групи інвалідності або ступеня втрати працездатності, проте при виникненні цих підстав протягом двох років з моменту їх первинного встановлення. 
Короткий зміст вимог та узагальнені доводи касаційної скарги:
7. Позивач, ОСОБА_1 , подав касаційну скаргу, в якій просив скасувати постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.04.2020 і залишити в силі рішення Київського окружного адміністративного суду рішення від 20.12.2019 .
7.1. Аргументи скаржника на обґрунтування доводів касаційної скарги зводяться до того, що обмеження виплати одноразової допомоги поширюється на випадки, коли під час повторного огляду у понад дворічний строк змінилася група інвалідності після первинного встановлення інвалідності, або змінився відсоток ступеня втрати працездатності без встановлення групи інвалідності. Вказані випадки є самостійними та не можуть поєднуватися. Оскільки первинно встановлено ІІ групу інвалідності 07.05.2019, на думку скаржника, він має право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги як інваліду ІІ групи. Посилається на висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постановах Верховного Суду від 30.09.2019 у справі №825/1380/18, від 29.04.2020 у справі №120/3358/19-а. 
8. У відзиві на касаційну скаргу МО України вказує на правомірність спірного рішення, просить у задоволенні позовних вимог відмовити.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Висновки суду за результатами розгляду касаційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд касаційної інстанції:
9. Під час розгляду даної касаційної скарги колегія суддів враховує приписи частин 1-2 статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), відповідно до яких суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
10. Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції, чинній на момент звернення позивача із заявою; далі - Закон №2232-ХІІ).
11. Відповідно до статті 41 Закону №2232-ХІІ виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII).
12. Спір у цій справі виник щодо права позивача на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому групи інвалідності зі спливом двох років після первинного висновку МСЕК про встановлення втрати працездатності.
13. Закон №2011-XII визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
14. Закон 2011-XII було доповнено статтями 16-1, 16-2, 16-3, 16-4 Законом України «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців» від 04.07.2012 № 5040-VI. Цей Закон набрав чинності 01.01.2014 і застосовується до правовідносин, що виникли після 01.01.2014.
15. Відповідно до пункту 4 статті 16-3 Закону №2011-XII у редакції, що діяла з 01.01.2014, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
16. Згодом, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 06.12.2016 №1774-VIII (набрав чинності з 01.01.2017) пункт 4 статті 16-3 Закону №2011-XII доповнено абзацом 2 такого змісту: «У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється».
17. Змістовно абзац 2 пункту 4 статті 16-3 Закону №2011-XII є конкретизацією правової норми, яка міститься в абзаці першому. Якщо в абзаці 1 передбачено умови, коли здійснюється виплата допомоги, то абзац 2 передбачає умови, за відсутності яких виплата допомоги не здійснюється.
18. Також абзац 2 пункту 4 статті 16-3 Закону №2011-XII встановлює обмеження дворічним строком не лише для зміни групи інвалідності або ступеня втрати працездатності, а також і для зміни причини інвалідності.
19. Обидві ці норми (абзац 1 та 2 пункту 4 статті 16-3 Закону №2011-XII) передбачають дворічний строк, протягом якого зміна групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.
20. Зазначені правові норми є нормами прямої дії і поширюються на всіх військовослужбовців.
21. Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 15.07.2020 у справі №240/10153/19, у якій, серед іншого, відбувся відступ від правового висновку, зробленого у постанові Верховного Суду від 30.09.2019 у справі № 825/1380/18, на висновки якого посилається позивач.
22. За вказаною позицією Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду щодо застосування пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII:
«(1) право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у зв`язку із встановленням військовослужбовцю під час повторного огляду вищої групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності визначається за законодавством, що діє на день повторного огляду;
(2) передбачені пунктом 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII обмеження права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі дворічним строком після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності застосовуються починаючи з 01 січня 2014 року;
(3) зазначений дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, незалежно від дати, коли їх встановлено вперше (до 01 січня 2014 року чи після)».
23. Колегія суддів не вбачає підстав для відступу від вказаної позиції.
24. В контексті спірних правовідносин, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що на час первинного встановлення позивачу ступеня втрати працездатності правова норма, яка обмежує право на перегляд розміру одноразової грошової допомоги дворічним строком, вже діяла.
25. З дня первинного встановлення ступеня втрати працездатності (01.04.2015) до дня встановлення другої ІІ інвалідності (08.05.2019) минуло понад два роки, а тому позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.
26. Отже, відповідач при прийнятті рішення про відмову позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги діяв відповідно до вимог чинного Закону, а тому підстав для задоволення позову немає.
27. Одночасно із цим колегія суддів враховує ту обставину, що Рішенням Другого сенату Конституційного Суду України від 06 квітня 2022 року №1-р(ІІ)/2022 у справі №3-192/2020(465/20) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) пункт 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII. Проте юридична позиція Конституційного Суду України щодо неконституційності пункту 4 статті 16-3 Закону №2011-XII має пряму дію у часі і може бути застосована судами тільки з дня ухвалення Конституційним Судом відповідного рішення, тобто з 06 квітня 2022 року. Її може бути застосовано до правовідносин, що виникли або принаймні тривали після цієї дати. На час прийняття рішення судом апеляційної інстанції, положення пункту 4 статті 16-3 Закону №2011-XII були чинними та підлягали застосуванню.28. За такого правового регулювання та обставин справи, Верховний Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судом апеляційної інстанції рішення і погоджується з його висновками у справі щодо протиправності дій МО України.
29. Згідно з частиною 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Керуючись пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15.01.2020 №460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», статтями 52, 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.04.2019 залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя                                                                                          В.М. Шарапа

Судді                                                                                                              Л.Л. Мороз

                                                                                                              В.М. Кравчук