Ухвала
 
26 червня 2023 року
м. Київ
 
справа № 185/10377/22
провадження № 61-9132ск23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Стрільчука В. А., Фаловської І. М.,
 
розглянув касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства                  «ДТЕК Павлоградвугілля» на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 березня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 травня 2023 року у справі 
за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, 
 
ВСТАНОВИВ:
У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом 
до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля»                        (далі - ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля») про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь                  245 000,00 грн моральної шкоди.
Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 березня 2023 року, залишеним без змін постановою  Дніпровського апеляційного суду від 16 травня 2023 року, позовні вимоги ОСОБА_1  задоволено частково. 
 
Стягнуто з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_1                     у відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я,                         80 000 грн з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів.                    В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про судові витрати. 
20 червня 2023 року ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», через Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему, подало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 березня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 травня 2023 року, в якій заявник просить скасувати оскаржувані судові рішення і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.
 
Відповідно до пункту 8 частини першої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, 
яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень 
та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. 
 
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року 
у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, 
що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду 
на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини 
і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень 
res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, 
що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.
 
Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України передбачено, 
що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке 
має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення 
для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна 
дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, 
яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.
 
Предметом позову у цій справі є відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я внаслідок виконання трудових обов`язків. При цьому позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є майновою вимогою, оскільки позивач її визначив у грошовому вимірі. Тобто ціна позову становить 245 000 грн, яка станом на 01 січня 2023 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684 грн х 100 = 268 400 грн).
 
З огляду на резолютивну частину постанови Дніпровського апеляційного суду від 16 травня 2023 року, постанова апеляційного суду оскарженню 
в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених                      пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись 
з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять 
до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином 
(рішення у справі «Зубац проти Хорватії», заява № 40160/1, від 05 квітня 2018 року).
 
Отже, зазначена справа на підставі вимог закону відноситься 
до малозначних і окремого визнання її такою не потребує.
 
Касаційна скарга містить посилання на те, що дана справа потребує перегляду Верховним Судом на підставі підпунктів «а», «в» пункту 2 
частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
Так заявник, обґрунтовуючи касаційну скаргу як таку, що стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики вказує на те, що наразі відсутня єдина правозастосовча практика щодо порядку визначення та розрахунку розміру моральної шкоди в даній категорії справ, його мінімального 
та максимального розміру. У зв`язку із відсутністю методики, відповідно 
до якої визначається розмір відшкодування моральної шкоди заподіяної порушенням трудових прав існуюча судова практика в такій категорії справ відзначається різноманітністю розміру відшкодування моральної шкоди, що призводить до правової невизначеності, яка може бути усунена сталою судовою практикою Верховного Суду.
 
Також заявник вказує, що справа № 185/10377/22 становить значний суспільний інтерес оскільки стосується широкого кола працедавців та осіб, зайнятих на роботах з шкідливими умовами праці та має виняткове значення для ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» враховуючи те, що звернення до суду із позовами до ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» про стягнення моральної шкоди внаслідок втрати працездатності має непоодинокий характер, а безпідставне або завищене стягнення грошової компенсації моральної шкоди із ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» суттєво впливатиме 
на його фінансовий стан, прибуток підприємства, фонд оплати праці, рівень сплачених податків.
 
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, 
які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства 
та держави. Тим самим Верховний Суд за допомогою загальної правозастосовчої діяльності дозволяє досягнути індивідуального блага.
 
Таким чином, призначення Верховного Суду як найвищої судової установи в Україні - це, у першу чергу, сформувати обґрунтовану правову позицію стосовно застосування всіма судами у подальшій роботі конкретної норми матеріального права або дотримання норми процесуального права, 
що була неправильно використана судом і таким чином спрямувати судову практику в єдине і правильне правозастосування (вказати напрямок 
у якому слід здійснювати вибір правової норми); на прикладі конкретної справи роз`яснити зміст акта законодавства в аспекті його розуміння 
та реалізації на практиці в інших справах з вказівкою на обставини, 
що потрібно враховувати при застосуванні тієї чи іншої правової норми, 
але не нав`язуючи, при цьому, нижчестоящим судам результат вирішення конкретної судової справи.
 
Забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу правової визначеності, що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення. Крім того, саме така діяльність Верховного Суду забезпечує дотримання принципу рівності всіх осіб перед законом, який втілюється шляхом однакового застосування судом тієї самої норми закону в однакових справах щодо різних осіб.
 
При цьому використання оціночних чинників, зокрема, таких понять, 
як: «суспільний інтерес», «значення для формування єдиної правозастосовчої практики», «малозначні справи», тощо не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, адже, виходячи із статусу Верховного Суду, у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення «розгляду заради розгляду».
 
Розглянувши доводи касаційної скарги ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав 
для відкриття касаційного провадження у справі № 185/10377/22, подана касаційна скарга не містить належних обґрунтувань, які могли б бути визнані такими, що підпадають під дію підпунктів «а», «б», «в», «г» пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
 
Європейський суд з прав людини зазначає, що застосування критерію малозначності справи у цій справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник 
не продемонструвала наявності виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи (рішення у справі «Азюковська проти України», від 09 жовтня 2018 року, заява № 47921/08). 
 
Суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами «а», «б», «в», «г» пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань як від заінтересованих осіб, 
так і від Суду, оскільки в іншому випадку принцип «правової визначеності» буде порушено.
 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України 
суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно 
тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, 
які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
 
З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області                       від 08 березня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду    від 16 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
 
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                               В. В. Сердюк

В. А. Стрільчук

І. М. Фаловська