Справа № 461/7645/20                                 Головуючий у 1 інстанції: Фролова Л.Д. 
Провадження № 22-ц/811/1193/21                         Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М. 
Категорія: 39

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

               05 травня 2023 року                                                 м.Львів
Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого – судді Бойко С.М.,
суддів:  Копняк С.М., Ніткевича А.В.,
секретаря – Зеліско-Чемерис К.Р., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 29 січня 2021 року у справі за позовом акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
в с т а н о в и в:
У вересні 2020 року акціонерне товариство (далі – АТ) «Ідея Банк» звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №Z70.178.75543 від 23.11.2016 року в розмірі 148770 грн. 11 коп., з яких станом на 10.08.2020 року: 55277 грн. 58 коп. – основний борг, 10792 грн. 43 коп. – прострочений борг, 17315 грн. 73 коп. – прострочені проценти, 352 грн. 97 коп. – строкові проценти, 2425 грн. 50 коп. – нарахована плата за обслуговування кредиту, 16978 грн. 50 коп. – прострочена плата за обслуговування кредиту, 45627 грн. 40 коп. – пеня за несвоєчасне погашення платежів, нарахована по 29.02.2020 року включно. 
Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 23.11.2016 року між сторонами було укладено кредитний договір №Z70.178.75543, згідно з яким відповідач отримав кредит в розмірі 73500 грн., зі сплатою 15% річних за користування кредитними коштами.
Позивач зазначає, що в повному обсязі виконав свої зобов`язання перед відповідачем за вказаним кредитним договором, проте, відповідач зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, останній платіж було зараховано 09.06.2020 року, внаслідок чого утворилась спірна заборгованість. 
У зв`язку з невиконанням умов кредитного договору, 04.06.2018 року на адресу відповідача направлено письмову вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань. Згідно даної вимоги, АТ «Ідея Банк» вимагало терміново, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня направлення кредитором цієї вимоги виконати зобов`язання по кредитному договору, а саме: достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами до дня фактичного погашення всієї заборгованості за кредитом, а також пеню, нараховану на день повного погашення заборгованості, та інші платежі за кредитним договором. Повідомлено, що у випадку непогашення заборгованості за кредитним договором в тридцятиденний строк з дня направлення цієї вимоги до відповідача будуть здійснені заходи щодо примусового стягнення заборгованості за кредитним договором на власний вибір кредитора.
Зважаючи на те, що відповідач у встановлений строк зобов`язання за кредитним договором не виконав, 20.07.2018 року за заявою АТ «Ідея Банк» приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу було вчинено виконавчий напис №1471 про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, однак, в подальшому, цей виконавчий напис оспорено відповідачем і рішенням Київського районного суду Полтавської області від 11.03.2020 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 14.05.2020 року у справі №552/434/20, його визнано таким, що не підлягає виконанню. 
У зв`язку з тим, що заборгованість за кредитним договором залишається не погашеною відповідачем, банк просив стягнути таку в судовому порядку. 
Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 29 січня 2021 року позов АТ «Ідея Банк» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 148770 грн. 11 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Ідея Банк» судовий збір у розмірі 2102 грн.
Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_1 , просив його скасувати з підстав недоведеності обставин, які суд вважав встановленими, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог АТ «Ідея Банк».
Апелянт зазначає, що наданий позивачем розрахунок заборгованості здійснено з грубим порушенням вимог законодавства, зокрема, не вказано першочергову дату, з якої було проведено нарахування заборгованості.
Окрім того, зауважує, що за період з 23.11.2016 року по 10.08.2020 року ним були здійснені оплати за кредитним договором, однак, їх не враховано банком під час розрахунку спірної заборгованості та безпідставно не взято до уваги судом першої інстанції при вирішенні спору.
Звертає увагу, що вказані нарахування є надмірно великими та необгрунтованими.
Також наголошує, що після направлення вимоги щодо дострокового повернення кредиту, банк не мав права нараховувати проценти та пеню, окрім того, у відзиві на позовну заяву він просив застосувати позовну давність.
Вважає неправдивими покликання позивача на направлення йому вимоги щодо погашення боргу, оскільки такої вимоги він не отримував.
Вказує, що стягнення банком щомісячної плати за обслуговування кредиту (комісії) є незаконним.
Окрім того, вважає, що позивач не довів факту видачі кредиту, оскільки разом із кредитним договором потрібно було надати належним чином оформлену та підписану банком заяву про видачу готівки.
14.06.2022 року від АТ «Ідея Банк» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому банк заперечує доводи та вимоги апелянта. 
Справу призначено до розгляду в апеляційному суді без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження, однак, в подальшому, ухвалою суду від 05 жовтня 2022 року вирішено розглядати справу з повідомленням учасників справи.
В судове засідання апеляційного суду учасники справи повторно не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись у встановленому процесуальним законом порядку, обидві сторони подали до суду додаткові письмові пояснення, клопотань про відкладення розгляду справи не подавали, тому відповідно до вимог ч.2 ст.247, ч.2 ст.372 ЦПК України, розгляд справи проведено апеляційним судом у відсутності учасників справи без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом.
Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено – повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 25.04.2023 року, є дата складення повного судового рішення – 05.05.2023 року. 
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.
Судом встановлено, що 23.11.2016 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №Z70.178.75543, згідно з яким відповідач отримав кредит в розмірі 73500 грн., зі сплатою 15% річних за користування кредитними коштами, строком на 60 місяців. 
У пункті 1.11 кредитного договору вказано, що за обслуговування кредиту банком позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та розмірах, визначених згідно графіку щомісячних платежів за кредитним договором.
Плата за обслуговування кредиту включає в себе плату за: надання інформації по рахункам позичальника з використанням засобів електронного зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в контакт-центрі банку, шляхом направлення смс-повідомлень щодо суми платежу за договором кредиту, зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом, надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника, опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо.
Розмір цієї плати визначений у пункті 6 договору («графік щомісячних платежів за кредитним договором») в колонці під назвою «комісія».
Право банку вимагати дострокового повернення кредиту передбачено пунктом 4.2.3 кредитного договору.
Згідно з пунктом 3.3.1 кредитного договору, за невиконання чи неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором, банк має право нараховувати пеню за кожен день прострочки на прострочену суму кредиту, процентів, плати за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 0,15% - в період прострочення оплати від 1 до 60 календарних днів та 0,65% - в період прострочення оплати з 61 календарного дня та по день повного погашення заборгованості за цим договором.
У пункті 5.5 договору вказано, що сторони домовились, що строки позовної давності для стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлюється сторонами тривалістю у 3 роки.
Отримання відповідачем кредиту у вказаному розмірі підтверджено меморіальними ордерами від 23.11.2016 року.
06.06.2018 року позивач надіслав відповідачу письмову вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань, в якій просив достроково погасити заборгованість за кредитним договором в тридцятиденний строк з дня направлення цієї вимоги. 
20.07.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. вчинено виконавчий напис про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором у розмірі 138384 грн. 45 коп., з яких 1700 грн. – плата за вчинення виконавчого напису. 
Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 11 березня 2020 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 14 травня 2020 року в справі №552/434/20, вказаний вище виконавчий напис нотаріуса визнано таким, що не підлягає виконанню.
Згідно довідки-розрахунку, долученої банком до позовної заяви, заборгованість за кредитним договором становить 148770 грн. 11 коп., з яких станом на 10.08.2020 року: 55277 грн. 58 коп. – основний борг, 10792 грн. 43 коп. – прострочений борг, 17315 грн. 73 коп. – прострочені проценти, 352 грн. 97 коп. – строкові проценти, 2425 грн. 50 коп. – нарахована плата за обслуговування кредиту, 16978 грн. 50 коп. – прострочена плата за обслуговування кредиту, 45627 грн. 40 коп. – пеня за несвоєчасне погашення платежів, нарахована по 29.02.2020 року включно. 
У зв`язку із частковою сплатою відповідачем боргу під час примусового виконання вказаного вище виконавчого напису, АТ «Ідея Банк» подав подав уточнюючий детальний розрахунок заборгованості, який долучив до своїх пояснень на стадії апеляційного розгляду справи, згідно з яким загальний розмір заборгованості становить 142266 грн. 89 коп., з яких: основний борг – 24472 грн. 13 коп., прострочений борг – 35094 грн. 66 коп., прострочені проценти – 17315 грн. 73 коп., строкові проценти – 352 грн. 97 коп., нарахована плата за обслуговування кредиту – 2425 грн. 50 коп., прострочена плата за обслуговування кредиту – 16978 грн. 50 коп., пеня – 45627 грн. 40 коп.
Відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент укладення між сторонами кредитного договору), кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.
Згідно з частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент укладення між сторонами кредитного договору),  до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими  передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.
Відповідно до частин першої – другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент укладення між сторонами кредитного договору), продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.  Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.
Згідно з пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення   споживача   про   відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).
10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом – витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Відповідно до ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 (провадження №14-44цс21) відступила від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі №583/3343/19 (провадження № 61-22778св19) й постанові Верховного Суду від 15 березня 2021 року в справі №361/392/20 (провадження №61-16470св20) та зазначила, що умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Також Велика Палата Верховного Суду у названій вище постанові вказала, щодо наслідків включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації, що за законом повинна надаватися безоплатно, має застосовуватися той нормативно-правовий акт, який набув чинності на момент виникнення спірних правовідносин та в цій частині відміняє дію попереднього нормативно-правового акта.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Отже, ураховуючи наведені вище норми матеріального права, положення укладеного між сторонами кредитного договору в частині обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів, є нікчемними.
Отже, правових підстав для стягнення з відповідача простроченої плати за обслуговування кредиту в розмірі 16978 грн. 50 коп. та нарахованої плати за обслуговування кредиту в розмірі 2425 грн. 50 коп., що сумарно становить 19404 грн., немає.
Окрім того, з детального розрахунку заборгованості, який надав позивач апеляційному суду, встановлено, що за спірний період відповідачем внесено платежів, як плату за обслуговування кредиту, на загальну суму 19694 грн. 98 коп., яку необхідно зарахувати на погашення простроченого боргу.
Також необхідно зазначити, що, пред`явивши письмову вимогу від 04.06.2018 року до відповідача про дострокове погашення всієї суми кредиту у тридцятиденний строк з дня надіслання такої вимоги (06.06.2018 року), банк змінив строк виконання основного зобов`язання, тому не мав права після спливу цього строку, тобто з 07.07.2018 року нараховувати проценти за користування кредитними коштами, пеню та інші платежі, окрім основного боргу.
Так, зокрема, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12, провадження №14-10цс18) дійшла висновку про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України про дострокове повернення кредиту та нарахованих на день пред`явлення такої вимоги процентів за користування кредитом. Після цього, кредитодавець має право лише на стягнення з боржника інфляційних втрат (якщо кредит було надано в національній валюті – в гривнях) та трьох процентів річних за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, відповідно до статті 625 ЦК України.
Верховний Суд вважає, що в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
З детального розрахунку заборгованості, який надав позивач апеляційному суду, встановлено, що сума прострочених процентів станом на 07.07.2018 року становила 9117 грн. 46 коп., основний борг – 24472 грн. 13 коп., прострочений борг – 35094 грн. 66 коп.
Окрім того, необхідно зазначити, що станом на 07.07.2018 року заборгованість за простроченим тілом кредиту становила 10792 грн. 43 коп.
Разом з тим, з урахуванням наведених вище мотивів про нікчемність умови кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості, а також тієї обставини, що станом на 07.07.2018 року відповідач сплатив 19694 грн. 98 коп., як плату за обслуговування кредитної заборгованості, тому у зв`язку із зарахуванням цієї суми на погашення простроченого тіла кредиту (простроченого боргу) та прострочених процентів, розмір простроченого платежу становив лише 214 грн. 91 коп., а отже, підстав для стягнення пені за прострочене тіло кредиту та за прострочені проценти немає. 
Таким чином, розмір заборгованості, який підлягає до стягнення з відповідача за вказаним кредитним договором, становить 48989 грн. 27 коп., з яких: основний борг – 24472 грн. 13 коп., прострочений борг – 15399 грн. 68 коп. (35094 грн. 66 коп. – 19694 грн. 98 коп.), прострочені проценти – 9117 грн. 46 коп. 
Суд першої інстанції наведених вище норм матеріального права не врахував, що призвело до неправильного вирішення даного спору, а тому оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача, а саме: стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за кредитним договором в розмірі 48989 грн. 27 коп., з яких: основний борг – 24472 грн. 13 коп., прострочений борг – 15399 грн. 68 коп., прострочені проценти – 9117 грн. 46 коп. 
Відповідно до статті 141 ЦПК України та з урахуванням наслідків розгляду справи апеляційним судом (часткового задоволення позовних вимог – 33%), з відповідача у користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 693 грн. 66 коп. 
Відповідно до статті 141 ЦПК України та у зв`язку з частковим задоволенням апеляційної скарги (67%), понесені відповідачем судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 2242 грн. 70 коп. підлягають стягненню з позивача.
Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 381, 382, 384 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. 
Рішення Галицького районного суду м. Львова від 29 січня 2021 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов акціонерного товариства «Ідея Банк» задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором №Z70.178.75543 від 23.11.2016 року в розмірі 48989 гривень 27 копійок. 
В задоволенні решти вимог – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Ідея Банк» судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 693 гривень 66 копійок. 
Стягнути з акціонерного товариства «Ідея Банк» у користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 2242 гривень 70 копійок.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 05 травня 2023 року.

Головуючий                                                         С.М. Бойко 

Судді:                                                                 С.М. Копняк 

                                                                        А.В. Ніткевич