Номер провадження: 33/813/418/23
Номер справи місцевого суду: 495/10379/22 
Головуючий у першій інстанції Савицький С. І. 
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

        31.03.2023 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд в особі судді Таварткіладзе О.М., 
за участю секретаря судового засідання Дерезюк В.В.,
розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Гула Андрія Сергійовича на постанову судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 січня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 січня 2023 року визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП. Притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить – 3400 грн. з конфіскацією знарядь і засобів вчинення правопорушення. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь державного бюджету України судовий збір у розмірі 536 грн. 80 коп. 
Не погоджуючись з зазначеною постановою суду,захисник ОСОБА_1 адвокат Гула А.С. подав до суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 січня 2023 року та закрити провадження у справі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги сторона захисту зазначила, що оскаржувана постанова суду є незаконною та необґрунтованою, винесеною з порушенням порядку, встановленого для цього законом, що призвело до незабезпечення права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на участь у розгляді справи. Так, апелянт заперечує проти належного виконання особою, яка уповноважена на складання протоколу про адміністративне правопорушення, обов`язку щодо збирання доказів по справі, вказуючи, що обставини, що викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, не доведені належними і достатніми доказами, а суд не може відшуковувати докази на користь обвинувачення. Окремо зауважує, що наявна в матеріалах справи розписка ОСОБА_1 про сповіщення про судове засідання не містить дати судового засідання, а тому не може надати суду права розглядати справу за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Крім того, районний суд помилково зазначив про визнання ОСОБА_1 своєї вини, оскільки в розписці особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, зазначив про не визнання вини. 
У судове засідання суду апеляційної інстанції учасники процесу не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце судового засідання заздалегідь за наявними в матеріалах справи засобами зв`язку (а. с. 31-33, 41). Захисник ОСОБА_1 адвокат Гула А.С. надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності учасників справи (а. с. 39-40). 
Відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.
За таких підстав, апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників процесу. 
Дослідивши матеріали адміністративної справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 
Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (стаття 1 КУпАП).
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Наявність події правопорушення доводиться шляхом подання доказів.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.
Стаття 252 КУпАП встановлює, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Ухвалюючи постанову судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 січня 2023 року про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, та накладення на нього адміністративного стягнення, суд першої інстанції виходив з того, що вина правопорушника підтверджується матеріалами справи, крім того суд зазначив, що відповідно до розписки, наявної в матеріалах справи, ОСОБА_1 вину свою визнав.
Проте, повністю погодитись з такими висновками міськрайонного суду не можна. 
Під час апеляційного провадження у справі суд апеляційної інстанції виходив із наступного.
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ПдРУ №266987 від 18.11.2022 року співробітниками прикордонної служби 18 листопада 2022 року о 20:15 год. був виявлений громадянин України ОСОБА_1 , який намагався незаконно перетнути Державний кордон України з України по паспорту, який не дає право перетину, а саме на паспортний контроль пред`явив паспорт громадянина Румунії для виїзду за кордон серії № НОМЕР_1 , виданий 01.08.2018 року м. Бухарест, Румунія. Вказані дії ОСОБА_1 співробітниками прикордонної служби кваліфіковано, як порушення вимог ст. 2, 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 204-1 КУпАП (а. с. 3).
До матеріалів справи приєднано копію витягу з бази даних про оформлення документів, що підтверджують громадянство України щодо ОСОБА_1 , копію паспортного документу громадянина Румунії серії № НОМЕР_1 , виданий 01.08.2018 року м. Бухарест, дійсний до 01.08.2023 року, на ім`я ОСОБА_2 , витяги з бази даних «Ризик» про перетинання Державного кордону України щодо перетинання ОСОБА_1 . Державного кордону України в напрямку в`їзд: 27.06.2022 року - на підставі закордонного паспорту громадянина України, серії, № НОМЕР_2 ; 29.09.2022 року - на підставі закордонного паспорту громадянина Румунії, серії, №  НОМЕР_1 (а. с. 5, 7-9).
Відповідно до розписки ОСОБА_2 18.11.2022 року, останній підтвердив, що він є громадянином України, свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП не визнав, про що власноручно розписався (а. с. 10). 
Таким чином, встановлено, що  ОСОБА_1 є громадянином України, а також громадянином Румунії, що підтверджується належними доказами в матеріалах справи. 
Також вбачається, що ОСОБА_1 при перетині Державного кордону України пред`явив власний дійсний закордонний паспорт громадянина Румунії, який містить у собі всі необхідні реквізити, виданий уповноваженим органом держави Румунія.
Диспозицією ч. 1 ст. 204-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України»документами, що дають право громадянину України на виїзд з України і в`їзд в Україну, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон; дипломатичний паспорт України; службовий паспорт України; посвідчення особи моряка; посвідчення члена екіпажу; посвідчення особи на повернення в Україну (дає право на в`їзд в Україну). У передбачених міжнародними договорами України випадках замість документів, зазначених у частині першій цієї статті, для виїзду з України і в`їзду в Україну можуть використовуватися інші документи.
Згідно ст. 3 вказаного Закону перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред`явлення одного з документів, зазначених у статті 2 цього Закону. Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України.
Як вбачається з положень ст. 12 Закону України «Про державний кордон України», пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України.
Згідно п. 12 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про прикордонний контроль», паспортний документ – це виданий уповноваженими державними органами України чи іншої держави або статутними організаціями ООН документ, що підтверджує громадянство, посвідчує особу пред`явника, дає право на в`їзд або виїзд з держави і визнаний Україною.
Положеннями ч. 3 ст. 6 вищевказаного Закону передбачено, що пропуск осіб через державний кордон здійснюється уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України за дійсними паспортними документами, а у передбачених законодавством України випадках також за іншими документами.
За правилами ч. 1, 2 ст. 7 Закону України «Про прикордонний контроль» паспортні та інші документи громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон, перевіряються уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України з метою встановлення їх дійсності та приналежності відповідній особі. При цьому з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасової відмови особі у перетинанні державного кордону.
У ході перевірки документів уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України використовують технічні засоби контролю для пошуку ознак підробки у документах, здійснюють пошук необхідної інформації у базах даних Державної прикордонної служби України, а також за результатами оцінки ризиків проводять опитування осіб, які прямують через державний кордон.
Відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Відповідно до Європейської Конвенції «Про громадянство» від 06.11.1997 року, яка ратифікована Україною згідно Закону 20.09.2006 року, Україна зобов`язалась гарантувати права громадян із множинним громадянством.
Зокрема, згідно ст. 17 Конвенції, - громадяни держави-учасниці, які мають інше громадянство, мають на території держави-учасниці, в якій вони проживають, ті самі права та обов`язки, як і інші громадяни держави-учасниці.
При цьому апеляційний суд враховує, що чинним в Україні законодавством відповідальності за множинне громадянство не передбачено.
Із матеріалів справи вбачається, що 18.11.2022 року ОСОБА_1 на паспортний контроль пред`явив паспортний документ громадянина Румунії, серії, № НОМЕР_1 , виданий 01.08.2018 року м. Бухарест, на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком дії до 01.08.2023 року, тобто даний документ йому належить та містить усі необхідні реквізити, виданий уповноваженим державним органом іншої держави, посвідчує особу пред`явника, дає право на в`їзд або виїзд з держави (і це узгоджується із вимогами Європейської Конвенції «Про громадянство»).
При цьому, посадовими особами, які склали протокол про адміністративне правопорушення, не надано доказів того, що паспорт громадянина Румунії для виїзду за кордон, який пред`явив ОСОБА_1 , є підробленим або ж містить недостовірні відомості.
Таким чином, на переконання апеляційного суду, дії ОСОБА_1 не суперечать положенням ст. 12 Закону України «Про державний кордон України», ст. 6 Закону України «Про прикордонний контроль» щодо вимоги про перетин кордону за дійсним паспортним документом, а також узгоджуються із положеннями Європейської Конвенції «Про громадянство», ратифікованої Україною.
Окрім того, відповідно до рішення Європейської Ради від 23.06.2022 року держава Україна на шляху до євроінтеграції отримала статус кандидата у члени Європейського Союзу.
Положення п. 1 ст. 2 Закону України «Про громадянство» стосовно того, що громадяни України, які набули громадянство іншої держави, у правових відносинах з Україною залишаються лише громадянами України, не призводить автоматично до недійсності документів щодо громадянства, виданих іншою державою у встановленому порядку.
Відповідальності за наявність у особи паспортів громадянина декількох держав законодавством України не встановлено.
Доказів того, що ОСОБА_1 , виїжджаючи з України та надаючи на паспортний контроль дійсний паспорт громадянина Румунії, діяв з прямим умислом на перетинання кордону у незаконний спосіб, без відповідних документів, суду не надано і у матеріалах справи таких доказів немає.
Ураховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що районний суд прийшов до поспішного висновку про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, не надав належної правової оцінки діям останнього, залишив поза увагою той факт, що у діях останнього немає складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, так як не встановлено дій передбачених об`єктивною стороною даного правопорушення. Також, районний суд безпідставно послався на те, що ОСОБА_1 свою вину визнав, оскільки дане твердження спростовується матеріалами справи. 
За недоведеності наявності складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, висновок суду про винуватість ОСОБА_1 є необґрунтованим.
Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам, а саме: верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, повага до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, тощо.
Особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.
Положення статті 62 Конституції України встановлюють, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.
Згідно роз`яснень, які містяться в абзаці другому п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року за №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», визнання особи винуватою може мати місце лише за умови доведеності її вини.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» (Заява № 39598/03) Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.
У відповідності до ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; 2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 4) змінити постанову.
Отже, апеляційний суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.
За встановлених обставин апеляційний суд приходить до переконання, що доводи апеляційної інстанції частково заслуговують на увагу, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, при цьому постанову суду першої інстанції слід скасувати та постановити нову постанову про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
На підставі викладеного й керуючись ст. 293, 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Гула Андрія Сергійовича – задовольнити частково. 
Постанову судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 січня 2023 року – скасувати та ухвалити нову постанову, якою провадження у справі щодо вчинення  ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення – закрити на підставі пункту першого частини першої статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

       Суддя Одеського апеляційного суду                                О.М. Таварткіладзе