Справа № 168/314/22 	Головуючий у 1 інстанції: Сухоручко Ю. О. 	
Провадження № 22-ц/802/493/23  	  Доповідач: Федонюк  С. Ю.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
02 червня 2023 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Федонюк С. Ю.,
суддів - Киці С.І., Осіпука В. В.,
розглянувши в порядку спрощеного письмового позовного провадження без виклику сторін у місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на неповнолітніх дітей за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Старовижівського районного суду Волинської області від 01 березня 2023 року,

                                            В С Т А Н О В И В:

У червні 2023  року ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 24.05.2009 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем у виконавчому комітеті Поліської сільської ради Старовижівського району Волинської області, актовий запис № 4. Від шлюбу сторони мають трьох дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Позивачка зазначає, що сімейне життя між ними не склалося через різні погляди на сімейне життя, різні характери, на підставі чого виникали конфлікти, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин з січня 2022 року. Спільне господарство сторони не ведуть. Перші місяці окремого проживання відповідач намагався піклуватись про дітей, але станом на дату звернення до суду матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. 
Вказує, що відповідач офіційно не працює, проте займається індивідуальною трудовою діяльністю, є працездатною особою, проблем зі здоров`ям не має, інші стягнення за виконавчими документами з відповідача не проводяться. Осіб, які перебувають на його утриманні, відповідач не має.  Вона працює продавцем у магазині та отримує невелику заробітну плату, будь-якої іншої допомоги від держави не отримує. 
На підставі наведеного вважає, що збереження сім`ї з відповідачем неможливе, просила суд  розірвати шлюб між нею та відповідачем і стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей у розмірі по 3000,00 грн щомісячно на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку,  починаючи стягнення з дня пред`явлення позову і до  досягнення дітьми повноліття.
10 серпня 2022 року заочним рішенням Старовижівського районного суду Волинської області позовні вимоги про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на неповнолітніх дітей були задоволені повністю.
10.11.2022 року відповідач подав заяву про перегляд заочного рішення, яка ухвалою суду від 30 листопада 2022 року була задоволена, заочне рішення скасоване та справу призначено до судового розгляду.
Рішенням Старовижівського районного суду Волинської області від 01 березня 2023 року позов задоволено частково.
Розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований  24.05.2009 року у виконавчому комітеті Поліської сільської ради Старовижівського району Волинської області, актовий запис № 4. 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі у розмірі 2800,00 грн на кожну дитину щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28.06.2022 року та до досягнення дітьми повноліття.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий  збір у розмірі 992 грн 40 коп та в дохід держави - судовий збір в розмірі 992 грн 40 коп. 
Ухвалою цього ж суду від 17 березня 2023 року виправлено описку в тексті рішення щодо місця реєстрації відповідача ОСОБА_2 .
Не погодившись із рішенням суду в частині вимог про стягнення аліментів, ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій вказував на незаконність та необґрунтованість рішення суду в цій частині через порушення судом норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Просив скасувати рішення та ухвалити нове – про стягнення з нього аліментів на трьох дітей у твердій грошовій сумі – по 1500 грн на кожну дитину щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28.06.2022 року та до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що висновок суду першої інстанції не ґрунтується на належних та допустимих доказах, будь-яких переконливих мотивів такому висновку суд не навів, доводам та запереченням сторін, що мають значення у справі, належної оцінки не надав.
В апеляційній скарзі представник вказує, що на теперішній час відповідач працює у Німеччині легально, але його дохід не стабільний. Представник зазначає, що відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, але висновок про стягнення аліментів у сумі 2800 грн на дитину він вважає необґрунтованим, оскільки позивачка не надала розрахунок витрат на продукти харчування, купівлю одягу, взуття. Взагалі не надано доказів на витрату коштів на шкільні обіди на дітей та інші витрати. Висновок суду про матеріальну спроможність відповідача ґрунтується на припущеннях. Відповідач не заперечує стягнути з нього аліменти у розмірі 1500 грн на дитину. Також зазначила, що у відповідача доходів в Україні немає, про що свідчить довідка з ДПС, на утриманні відповідача ще знаходяться непрацездатні батьки, які мешкають в Україні.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, з повним та об`єктивним дослідженням усіх доводів сторін, поданих доказів, що мають значення для справи. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Справа розглядається в порядку спрощеного позовного письмового провадження без повідомлення учасників справи як малозначна.
Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, як батько дітей, повинен піклуватися про них та утримувати їх. Суд взяв до уваги обставини, передбачені ст.182 СК України, з урахуванням чого дійшов висновку про стягнення аліментів у визначеному ним розмірі щомісячно з відповідача, який буде достатнім і, разом з тим, співрозмірним з урахуванням мети аліментного зобов`язання, найкращих інтересів дітей, відповідно до наданих суду сторонами доказів.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.
Судом установлено, що сторони у справі з 24 травня 2009 року перебували у зареєстрованому шлюбі.
З копій свідоцтв про народження дітей вбачається, що подружжя мають неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с. 16-18)
Як встановлено судом, сторони однією сім`єю не проживають з січня 2022 року, спільне господарство не ведеться, фактичні шлюбні відносини припинені.
Повідомлення Державної податкової служби України ГУ ДПС у Волинській області свідчить про те, що доходи ОСОБА_2 за перший та другий квартал 2022 року складають – 773,50 грн (а.с. 81).
З повідомлення Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України видно, що ОСОБА_7 перетнув державний кордон України 20.05.2022 року (а.с. 68).
Відповідно до квитанції № 3340645004 від 10.10.2022 року  ОСОБА_2 перерахував  кошти у розмірі – 37 200 грн на користь ОСОБА_1 в рахунок аліментів за період червень-жовтень 2022 року одним платежем  (а.с. 143).
Згідно зі ст. 18, ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Частинами 2, 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями) передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Положеннями частин восьмої-дев`ятої статті 7 СК України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.
Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.
Відповідно до ст. 141 СК України та зазначеної Конвенції з прав дитини батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою, що в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів  дитини.
Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Відповідно до ч. 1 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Статтею 184 СК України визначено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.  
При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України.
Зважаючи на наведене, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд  враховує: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Отже, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу та спростовуються таким.
Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.  
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. 
Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що позивачкою належними та допустимими доказами доведено, що стягнення аліментів на утримання дітей викликане необхідністю належного забезпечення їхніх потреб.
За змістом частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати (частина третя статті 182 СК України).
Висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18 та від 16 червня 2021 року у справі № 643/11949/19 зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів.
Як вбачається з  матеріалів справи, які не заперечуються сторонами, ОСОБА_2 на даний час перебуває у Німеччині. Як пояснила представник відповідача,  він має у Німеччині легальну роботу, тобто зазначені ним обставини та рівень мінімальної заробітної плати у цій країні  (у 2023 році не менше 12 євро на годину) , дають підстави вважати, що матеріальне становище платника аліментів дозволяє йому утримувати спільних з позивачкою дітей.
Судом задоволено позов частково, взято до уваги розмір прожиткового мінімуму, визначеного Законом, працездатний вік відповідача, відсутність доказів про наявність протипоказань щодо його працевлаштування та інші обставини, передбачені ст. 182 СК України.
Отже, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, врахувавши обставини справи, дійшов правильного висновку про стягнення із відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей у розмірі по 2800 грн  на кожну дитину щомісячно до досягнення повноліття, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.
Наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновком суду стосовно встановленого розміру аліментів на утримання дітей, який судом першої інстанції визначено правильно, з урахуванням усіх обставин, які мають значення для справи, та містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, а покликання на порушення норм  процесуального права суд не бере до уваги, оскільки такі  не  призвели  та не могли призвести до неправильного вирішення справи, та не є такими, що  тягнуть за собою обов`язкового скасування чи зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст. 375 ЦПК України. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку, суд ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не впливають на правильність рішення суду першої інстанції, підстав для його скасування чи зміни в оскаржуваній частині  колегія суддів не вбачає.
За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 268, 367-369, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

                                     П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 , подану його представником ОСОБА_6 , залишити без задоволення.
Рішення Старовижівського районного суду Волинської області від 01 березня 2023 року у даній справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено  02 червня 2023 року.

Головуючий

Судді