КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                                               
справа №381/4326/21                                               Головуючий у 1 інстанції: Осаулова Н.А.
провадження №22-ц/824/5776/2023                                     Головуючий суддя: Олійник В.І.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
25 квітня 2023 року                                                                        м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:
Головуючого судді: Олійника В.І., 
суддів: Кулікової С.В., Сушко Л.П., 
при секретарі: Кіпрік Х.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 26 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області про визнання права власності та стягнення недоотриманої пенсії в порядку спадкування за законом, -
 
в с т а н о в и в :
 
У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області, в якому просила суд визнати за нею право власності на недоотриману пенсію ОСОБА_2 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період від 01.07.2014 року до 23.01.2018 року включно в порядку спадкування за законом та стягнути з відповідача на користь позивача залишок недоотриманої пенсії померлого ОСОБА_2 .
Свої вимоги обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , який є її батьком.
20.01.2021 року нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину за законом на недоотриману пенсію у сумі 204 571 грн. 47 коп., однак, при отриманні грошей вказана сума була зменшена до 159 760 грн. 21 коп., і розмір недоплати при цьому складає 44 811 грн. 26 коп.
При цьому, позивачу було повідомлено, що їй, як спадкоємцю померлого, виплачена пенсія з урахуванням норм ст.46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тобто за 3 роки до дня звернення за недоотриманою пенсією.
Оскільки ОСОБА_1 вважає свої права порушеними, то вона була вимушена звернутись до суду з даним позовом.
У відзиві на позовну заяву зазначено, що позивачу як спадкоємцю померлого виплачена пенсія з урахуванням норм ст.46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тобто за 3 роки до дня звернення за недоотриманою пенсією у повному обсязі, а тому відсутні підстави для задоволення даного позову.
Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 26 грудня 2022 року позов задоволено частково.
Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області на користь ОСОБА_1 залишок недоотриманої пенсії померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , який не було виплачено у розмірі, що встановлено свідоцтвом про право на спадщину за законом від 20.01.2021 року, яке видано приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Леденьовим І.С. та зареєстровано в реєстрі за №303, у розмірі 44 811 грн. 26 коп.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про відмову у задоволенні позовних вимог.
Скарга обґрунтована тим, що Територіальні органи Пенсійного фонду України в своїй роботі керуються постановами Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року №637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» зі змінами та від 08 червня 2016 року №365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам». 
Відповідно до абзацу першого пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року №637 призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг; субсидій та пільг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року №509.
Питання виплати допомоги на поховання та недоотриманої пенсії врегульовано листом Міністерства соціальної політики України від 23 червня 2016 року №9.110/0/14-16/081 та листом Пенсійного фонду України від 23 червня 2016 року №20872/02-02 щодо набрання чинності постанов Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року №352 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року №509» та №365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам».
Якщо померлий пенсіонер на час смерті не перебував на обліку в управлінні Пенсійного фонду України на підконтрольній території, виплату допомоги на поховання та недоотриманої пенсії померлого здійснює управління Пенсійного фонду України на території, контрольованій українською владою, до якого звернулися особи, які мають право на отримання таких виплат відповідно до законодавства. Виплата допомоги на поховання та недоотриманої пенсії внутрішньо переміщеним особам здійснюється за наявності належним чином оформленої довідки. При цьому місце проживання/перебування на обліку як внутрішньо переміщеної особи заявника може бути за межами адміністративно-територіальної одиниці обслуговування даного органу Фонду. Зважаючи, що дані виплати носять разовий характер, для їх здійснення орган Пенсійного фонду не направляє матеріали для перевірки статусу внутрішньо переміщеної особи заявника до того органу соціального захисту населення, де заявник перебуває на відповідному обліку.
Відповідно до частини другої статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон) поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду України протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.
Згідно з пунктом 1.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 27.12.2005 року за №1566/11846 (зі змінами) заява, зокрема, про поновлення виплати пенсії подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (сервісний центр).
Відповідно до частини першої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належить пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується по місяць включно членам його сім`ї, які проживають разом з пенсіонером на день його смерті.
У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другої цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.
У випадках, коли сам пенсіонер, який проживав на тимчасово окупованій території, за життя не звертався щодо взяття на пенсійний облік до органів Пенсійного фонду України на контрольованій території, то для виплати недоотриманої пенсії цього пенсіонера, можуть звернутися спадкоємці, визначені нотаріусом. Органи Пенсійного фонду України відновлюють нарахування пенсії на підставі заяви спадкоємця, визначеного нотаріусом.
Цивільним кодексом України визначено, що оформлення права на спадщину полягає у одержанні свідоцтва про право на спадщину.
Датою звернення за отриманням пенсії у випадках смерті пенсіонерів є дата звернення визначеного нотаріусом спадкоємця з усіма передбаченими законодавством документами (аналогічні права належали спадкодавцю).
На адресу Головного управління надходили запити приватного нотаріуса від 17.03.2020 року № 408/02- 14 та від 06.10.2020 року №1397/02-14 (вх. 08.12.2020 №24324/8) щодо наявності сум невиплачених пенсійних коштів ОСОБА_2 . На дату надходження запиту було обчислено розмір пенсії, що могла бути нарахована ОСОБА_2 , з урахуванням вимог ст.46 Закону та надана відповідь нотаріусу листами від 11.06.2020 року за №1000-0415-8/46036 та від 12.01.2021 року за №1000-0502-8/3478. При цьому, у відповідях було зазначено, що сума недоотриманої пенсії буде зменшена в залежності від дати звернення спадкоємця з оформленим свідоцтвом про право на спадщину.
ОСОБА_2 згідно Свідоцтва про смерть помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (відповідний актовий запис № 26 складено 21 лютого 2020 року).
Статтею 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер за життя мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії.
Оскільки, нарахування та виплата пенсії на день смерті ОСОБА_2 не здійснювалась, нарахування пенсії ОСОБА_2 відновлено на підставі заяви ОСОБА_1 , яка є спадкоємцем, згідно свідоцтва про право на спадщину.
Позивачка звернулась з відповідним пакетом документів до Головного управління про виплату недоотриманої пенсії ОСОБА_2 25.01.2021 року, яка за період від 24.01.2018 року до 31.12.2019 року становить 159760 грн. 21 коп.
На підставі заяви від 25.01.2021 року виплату недоотриманої пенсію померлого ОСОБА_2 нараховано спадкоємцю ОСОБА_1 за період від 24.01.2018 до 31.12.2019  року та проведена в липні 2021 року з урахуванням норм стані 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, їх посадові і службові особи зобов`язані діяти, лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України).
Статтею 55 КАС України, в редакції Закону України від 18.12.2019 року №390-1Х, визначено, що юридична особа незалежно від порядку її створення, суб`єкт владних повноважень, який не є юридичною особою, беруть участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її (його) імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи, суб`єкта владних повноважень), або через представника.
Учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.
Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції виходив з того, що право ОСОБА_1 на недоотриману пенсію у встановленому розмірі закріплено свідоцтвом про право на спадщину за законом від 20.01.2021 року, але кошти у повному обсязі не було виплачено, тому права позивача підлягали захисту шляхом стягнення за даним судовим рішенням недоотриманих коштів.
При цьому, визнавати додатково право власності позивача на недоотриману пенсію ОСОБА_2 суд не вбачав за доцільне, оскільки таке право ОСОБА_1 закріплене свідоцтвом про право на спадщину за законом від 20.01.2021 року, яке є чинним та не оспореним. Інших сум, на які позивач має право, не було встановлено. 
Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є громадянкою Російської Федерації у відповідності до паспорта НОМЕР_1 (а.с. 6).
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 (а.с.9).
ОСОБА_2 є батьком позивача по справі ОСОБА_1 (а.с. 8).
Встановлено, що 17 березня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 (а.с. 46).
Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.01.2021 року, що видано приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Леденьовим І.С. та зареєстровано в реєстрі за №303, спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його дочка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається із недоотриманої пенсії, що складає 204 571 грн. 47 коп. та належала померлому ОСОБА_2 на підставі листа відділу з питань виплати пенсій №14 управління з питань виплати пенсій Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 11.06.2020 за №1000-0415-8/46036 (а.с.10).
За листом відділу з питань виплати пенсій №14 управління з питань виплати пенсій Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 11.06.2020 року за №1000-0415-8/46036, на день смерті ОСОБА_2 залишилась недоотримана пенсія в розмірі 204 571 грн. 47 коп. І що вказана сума буде перерахована у відповідності до норм ст.46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідно до листа Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 06.09.2021 року №1000-0202-8/89421, розмір недоотриманої пенсії померлого ОСОБА_2 за період від 24.01.2018 року до 31.12.2019 року становить 159 760 грн. 21 коп, що розраховувався на підставі ст.46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Так, позивачці ОСОБА_1 виплачено недоотриману пенсію ОСОБА_2 у сумі 159 760 грн. 21 коп. (а.с.135).
Згідно зі ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
За ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.3 статті 46 цього Кодексу).
Згідно зі ст.1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженнях здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
За ст.52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне   страхування», сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі незвернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.
Відповідно до ч.1-3 ст.1268 ЦК України,спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Згідно зі статтею 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
За статтею 1271 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Відповідно до змісту ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Згідно з ч.1 ст.1298 ЦК України Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.
Як вбачається з п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Матеріалами справи встановлено, що позивачка у встановленому законом порядку звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, після чого їй було видано свідоцтво про право на спадщину за законом у вигляді недоотриманої пенсії у сумі 204 571 грн. 47 коп. При цьому, виплачено ОСОБА_1 , як спадкоємцю у сумі 159 760 грн. 21 коп. з посиланням на ст.46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
За ч.1 ст.46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.
Відповідно до ст.52 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується по місяць смерті включно членам його сім'ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.
Як вірно зазначено судом, положення частини третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та статті 1227 ЦК України узгоджуються з положенням Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в ч.1 ст.91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоотриманими у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності, входять до складу спадщини.
На підставі викладеного суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення недоотриманої та невиплаченої пенсії у сумі 44 811 грн. 26 коп, підлягають до задоволення, оскільки вона успадкувала належні спадкодавцю суми пенсії відповідно до положень ст.1227 ЦК України, у тому розмірі, у якому спадкодавець мав право на їх виплату на момент своєї смерті.
Свідоцтво про право на спадщину за законом від 20.01.2021 року, що видано приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Леденьовим І.С. та зареєстровано в реєстрі за №303, не оспорено та є чинним, а тому відмова у виплаті пенсії спадкодавця спадкоємцю у повному обсязі є безпідставною.
Враховуючи, що різниця між грошовими коштами, зазначеними у свідоцтві про право на спадщину у розмірі 204 571 грн. 47 коп. та виплаченими Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області у розмірі 159 760 грн. 21 коп., становить 44 811 грн. 26 коп., то вона підлягає стягненню на користь позивача.
Також, суд вірно врахував, що розмір недоотриманої пенсії підтверджено інформацією від відділу з питань виплати пенсій №14 управління з питань виплати пенсій Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 11.06.2020 року за №1000-0415-8/46036, про що вказано у свідоцтві про право на спадщину за законом.
Також, на виконання вимог ухвали суду від 12.09.2022 року відповідачем було надано копію матеріалів пенсійної справи ОСОБА_2 , у якій наявні відомості про перерахунок пенсії за період від 01.08.2014 року до 03.06.2021 року, у той час, як останній помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . При цьому, дані про розмір саме недоотриманої пенсії за спірний період, а саме, за період від 01.07.2014 року до 23.01.2018 року, у вказаних відомостях відсутні.
Таким чином, основним документом, який закріплює та підтверджує право позивача на недоотриману пенсію ОСОБА_2 , є свідоцтво про право на спадщину за законом від 20.01.2021 року, яке видано на підставі даних листа відділу з питань виплати пенсій №14 управління з питань виплати пенсій Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 11.06.2020 року за №1000-0415-8/46036.
Крім того, як зазначено у постанові Верховного Суду від 23.02.2022 року у справі 
№428/10113/20, положення частини першої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину. Дата звернення спадкоємця до органу Пенсійного фонду України з вимогою про виплату нарахованої за життя спадкодавця пенсії не впливає на розмір виплат та не надає органам Пенсійного фонду України права на обмеження цих виплат.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.
Стаття 1 Першого протоколу до конвенції закріплює захист власності і встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (рішення ЄСПЛ у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» (пункт 32).
Також Європейський суд з прав людини в своїй практиці (рішення від 13.05.1980 року в справі «Артіко проти Італії (пункт 35), рішення від 30.05.2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 32) визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.
Так як право ОСОБА_1 на недоотриману пенсію у встановленому розмірі закріплено свідоцтвом про право на спадщину за законом від 20.01.2021 року, але кошти у повному обсязі виплачено не було, то права позивача підлягали захисту шляхом стягнення за даним судовим рішенням недоотриманих коштів.
При цьому, визнавати додатково право власності позивача на недоотриману пенсію ОСОБА_2 суд вірно не вбачав за доцільне, оскільки таке право ОСОБА_1 закріплене свідоцтвом про право на спадщину за законом від 20.01.2021 року, яке є чинним та не оспореним. Інших сум, на які позивач має право, у судовому засіданні не було встановлено. 
 
З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного  висновку в тому, що позовні вимоги підлягали до часткового задоволення зі стягненням з відповідача суми недоотриманої за свідоцтвом про право на спадщину за законом пенсії, а у визнанні права власності на цю пенсію даним судовим рішенням вірно відмовлено.
Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.  
Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.
Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в  рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.  
Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.
 
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області залишити без задоволення.
Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 26 грудня 2022 року залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складено 10 травня 2023 року.

Головуючий:  

Судді: