ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2341/23 Справа № 189/1466/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Степанова О. С. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2023 року                                                                м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Космачевської Т.В., 
суддів: Канурної О.Д., Халаджи О.В.,
за участю секретаря судового засідання Паромової О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Машошина Альона Олегівна, на рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2022 року в цивільній справі номер 189/1466/20 за позовом Кредитної спілки «Союз-Дніпро» до ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором споживчого кредиту та зустрічним позовом ОСОБА_1  до Кредитної спілки «Союз-Дніпро», третя особа:  ОСОБА_2 , про визнання кредитного договору недійсним,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року до Покровського районного суду Дніпропетровської області звернулась Кредитна спілка «Союз-Дніпро» з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором споживчого кредиту, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 22.05.2019 року між Кредитною спілкою «Союз-Дніпро» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №894/19. Згідно з договором позичальнику надані кредитні кошти у розмірі 32000,00 грн строком на 24 місяці, починаючи з 22.05.2019 року по 22.05.2021 року, а відповідач ОСОБА_1 зобов`язувався повернути отриманий кредит, сплатити проценти за його користуванням. Відповідно до умов кредитного договору відповідач зобов`язався погашати заборгованість по договору щомісячно, у період з 25 по 30 число кожного місяця, згідно з графіком погашення заборгованості. 
В якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між позивачем та відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений договір поруки №894/19 від 22.05.2019 року, за яким ОСОБА_2 прийняла на себе зобов`язання перед позивачем відповідати у повному обсязі за зобов`язання ОСОБА_1 , визначених договором споживчого кредиту. 
Оскільки відповідач ОСОБА_1 неналежним чином виконував свої зобов`язання за договором, а саме, з березня 2020 року припинив оплату по кредиту, він порушив графік повернення кредиту. 
Станом на 10.12.2020 року залишок за кредитом складає 32000,00 грн, проценти, нараховані за користування кредитом з урахуванням прострочення платежів – 50535,00 грн. 
Позивач просив суд стягнути з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь КС «Союз – Дніпро» заборгованість за кредитним договором №894/19 від 22.05.2019 року, укладеним між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 в загальній сумі 82535,00 грн, з яких: 32000,00 грн – залишок по кредиту, 50535,00 грн – проценти, нараховані за користування кредитом з урахуванням прострочення платежів, а також судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102,00 грн.
У жовтні 2021 року від відповідача за первісним позовом ОСОБА_1 надійшла зустрічна позовна заява про визнання кредитного договору недійсним, яку він обґрунтував тим, що розмір процентів за користування кредитом за договором споживчого кредиту №894/19 від 22.05.2019 року, укладений між ним та КС «Союз-Дніпро» не відповідає умовам щодо справедливості, добросовісності та розумності. 
З позовної заяви позивача за первісним позовом та розрахунку заборгованості до неї вбачається, що розмір процентів за перші 12 місяців кредитування, нарахованих йому, складає 24034,86 грн, що складає 75,1% від тіла кредиту, що свідчить про несправедливість таких умов. 
Сума боргу, що стягується, становить 32000,00 грн, в той час як розмір процентів - 50535,00 грн, що становить 158% від тіла кредиту. 
В спірних правовідносинах за прострочення сплати кредиту проценти становлять 0,5% від суми боргу за кожен день прострочення (пункт 6.6 Договору), а саме: 182,5% річних. Зазначені умови є несправедливими, тому підлягають визнанню недійсними. 
Крім того, розмір процентів за користування кредитом в договорі споживчого кредиту №894/19 від 22.05.2019 року чітко не визначений, отже, сторони не погодили істотну умову цього договору - його ціну. Так, в пункті 6.2 Договору споживчого кредиту №894/19 від 22.05.2019 року зазначено, що процентна ставка за користування кредитом складає 37,55 %, в той час як прописом зазначено: шістдесят цілих та вісімдесят чотири сотих процентів. Тобто, за Договором взагалі не зрозуміло, який насправді розмір процентів встановлено: 37,55% або ж 60.84%. Зазначене істотно порушує права споживача на отримання повної та достовірної інформації про кредит.
В договорі порушено умови щодо встановлення фіксованої процентної ставки за кредитом. Відповідачу не надавалась необхідна інформація про кредит, передбачена законодавством України. Кредитодавець не виконав свого обов`язку з повідомлення споживача та поручителя про збільшення процентної ставки.
ОСОБА_1 в зустрічному позові просив визнати недійсним договір споживчого кредиту №894/19 від 22.05.2019 року, покласти на позивача всі судові витрати у справі.
Рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2022 року позовні вимоги Кредитної спілки «Союз-Дніпро» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором споживчого кредиту - задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Кредитної спілки «Союз-Дніпро» заборгованість за договором споживчого кредиту №894/19 від 22 травня 2019 року в розмірі 82535,00 грн. 
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Кредитної спілки «Союз-Дніпро», третя особа: ОСОБА_2 , про визнання кредитного договору недійсним - відмовлено.
Вирішено питання про судові витрати. 
Із вказаним рішенням не погодився відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Машошина А.О., подав апеляційну скаргу, просив апеляційний суд скасувати рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2022 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог у справі №189/1466/20, задовольнити зустрічний позов ОСОБА_1 , визнати недійсним договір споживчого кредиту №894/19 від 22.05.2019 року, судові витрати покласти на позивача за основним позовом.
Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції ухвалено з неповним з`ясуванням обставин та недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права.
Судом залишено поза увагою обставини та правові висновки Верховного Суду, наведені ОСОБА_1 в зустрічній позовній заяві.
Розмір процентів за користування кредитом за договором споживчого кредиту №894/19 від 22.05.2019 року, укладений між ОСОБА_1 та КС «Союз-Дніпро» не відповідає умовам щодо справедливості, добросовісності та розумності. 
Розмір процентів за перші 12 місяців кредитування, нарахованих йому, складає 24034,86 грн, що складає 75,1% від тіла кредиту, що свідчить про несправедливість таких умов. Сума боргу, що стягується, становить 32000,00 грн, в той час як розмір процентів - 50535,00 грн, що становить 158% від тіла кредиту. В спірних правовідносинах за прострочення сплати кредиту проценти становлять 0,5% від суми боргу за кожен день прострочення (пункт 6.6 Договору), а саме: 182,5% річних. Зазначені умови є несправедливими, тому підлягають визнанню недійсними. 
Крім того, розмір процентів за користування кредитом в договорі споживчого кредиту №894/19 від 22.05.2019 року чітко не визначений, отже, сторони не погодили істотну умову цього договору - його ціну. Так, в пункті 6.2 Договору споживчого кредиту №894/19 від 22.05.2019 року зазначено, що процентна ставка за користування кредитом складає 37,55%, в той час як прописом зазначено: шістдесят цілих та вісімдесят чотири сотих процентів. Тобто, за Договором взагалі не зрозуміло, який насправді розмір процентів встановлено: 37,55% або ж 60,84%. Зазначене істотно порушує права споживача на отримання повної та достовірної інформації про кредит.
Позивачем за первісним позовом протиправно нараховане відповідачу проценти в період дії мораторію на таке нарахування, а також протиправно в цей же період застосовано змінювану (збільшену) процентну ставку в розмірі 0,5% за кожен день прострочення відповідно до пункту 6.6 договору. 
Позивачем протиправно нараховане відповідачу проценти після прийняття та надіслання на адресу ОСОБА_1 вимог про погашення заборгованості. Оскільки право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Вважає, що в матеріалах справи відсутні докази відправлення на адресу відповідача вимог, оскільки до матеріалів справи додано копії списків згрупованих поштових відправлень №49 від 22.05.2020 року та №70 від 15.07.2020 року, однак, до них не додано жодні описі вкладення, тому неможливо встановити, який саме документ було вкладено до цих поштових листів, і чи було їх вкладено взагалі.
Суд першої інстанції надав перевагу одному доказу над іншими, а саме: надав перевагу доказам, наданим позивачем за основним позовом, над доказами, наданими відповідачем за основним позовом ОСОБА_1 , чим порушив вимоги ч. 2 ст. 89 ЦПК України.
Рішення суду першої інстанції не містить чіткого обґрунтування з посиланням на норми законодавства України, відповідно до яких судом не враховано доводи докази відповідачів за первісним позовом.
Від позивача за основним позовом та відповідача за зустрічним позовом КС «Союз - Дніпро» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він у задоволенні апеляційної скарги просив відмовити, рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2022 року залишити без змін.
22.05.2019 року між КС «Союз-Дніпро» та ОСОБА_1 укладений двосторонній кредитний договір №894/19 за добровільним волевиявленням ОСОБА_1 , без порушень законодавства. На момент укладення та підписання оспорюваного договору ОСОБА_1 діяв свідомо та вільно, враховуючи власні інтереси, добровільно погодився з його умовами, визначивши, характер правочину і всі його істотні, не існувало ніяких інших причин, які б примусили його прийняти їх на вкрай невигідних для себе умовах (на його думку).
Із заявами про надання додаткової інформації або роз`яснення певних положень договору до Кредитної спілки ОСОБА_1 не звертався та не скористався наданим частиною шостою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» правом на відкликання згоди на укладення договору про надання споживчого кредит. 
Вважає, що умови договору споживчого кредиту є справедливими і відповідають вимогам чинного законодавства України. 
Щодо доводів апеляційної скарги про нечітко визначений розмір процентів у договорі споживчого кредиту, зазначає, що ці твердження апелянта не відповідають дійсності. ОСОБА_1 не виконував умови договору споживчого кредиту, саме тому і був застосований п. 6.6. договору споживчого кредиту, тобто в односторонньому порядку Кредитна спілка не змінювала відсоткову ставку. Жодних змін до договору споживчого кредиту №894/19 від 22 травня 2019 року не вносилося. 
Щодо доводу апеляційної скарги про ненадання необхідної інформації про кредит, зазначає, що відповідачу за первисним позовом ОСОБА_1 були відомі усі умови договору споживчого кредиту та на момент його підписання не існувало жодних обставин, які б могли примусити ОСОБА_1 вважати умови невигідними для себе, що чітко зазначено в підпунктах 2), 3), 4), 5) пункту 5.1. договору споживчого кредиту. Наявність особистого підпису відповідача в договорі споживчого кредиту є прямим доказом ознайомлення та досягнення згоди з усіма умовами кредитного договору. Твердження відповідача ОСОБА_1 про ненадання йому інформації до укладання договору споживчого кредиту не відповідають дійсності. ОСОБА_1 була надана повна та вичерпна інформація, необхідна та достатня для прийняття ним зваженого та свідомого рішення щодо отримання кредиту та укладання договору споживчого кредиту. 
Щодо процентів за користування кредитом нарахованих під час дії карантину, зазначає, що штрафи, пені, неустойки договором споживчого кредиту не передбачені, відповідно і не нараховувалися.
Кредитна спілка у відповідності до ст. 1048 ЦК України здійснювала нарахування процентів за час, коли відповідач правомірно користувався кредитними коштами в межах узгодженого договором споживчого кредиту терміну його дії.
Від відповідачки за первісним позовом та третьої особи за зустрічним позовом ОСОБА_2 відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу не надходив. 
Однак, 20 березня 2023 року до апеляційного надійшло клопотання ОСОБА_2 , в якому вона апеляційну скаргу ОСОБА_1 підтримує та просить її задовольнити. 
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача КС «Союз-Дніпро» адвокат Константинов Р.Д. апеляційну скаргу не визнав, вважав її безпідставною та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до ст. 128, 130 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю відповідачів.
Заслухавши суддю – доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням 
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що 22.05.2019 року між кредитною спілкою «Союз-Дніпро» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №894/19, відповідно до п. 1.1. якого кредитодавець (позивач) зобов`язався надати позичальнику (відповідачу ОСОБА_1 ) кредит в сумі 32000,00 гривень, строком на 24 місяці, з 22.05.2019 року по 21.05.2021 року, на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, нараховані згідно з розділом 4 договору (а.с. 4-6, 165-168, том 1).
Як убачається з паспорту споживчого кредиту, у ньому наявна інформація про умови кредитування, орієнтовна загальна вартість кредиту, виходячи з обраних умов кредитування, зокрема зазначені: процентна ставка - 60.84% (щомісячна 60.84%/12= 5,07%); реальна річна процентна ставка - 37,55%; загальні витрати за кредитом - 24034,86 грн, орієнтовна вартість кредиту - 56034,86 грн. Паспорт споживчого кредиту підписаний ОСОБА_1 (а.с. 186, том 1).
З заяви від 22.05.2019 року вбачається, що ОСОБА_1 подано заяву про видачу йому кредиту в сумі 32000,00 грн з забезпеченням поруки. 22.05.2019 року ОСОБА_1 отримав від КС «Союз-Дніпро» кредит у розмірі 32000,00 грн (а.с. 207, 8, том 1). 
22.05.2019 року між кредитною спілкою «Союз-Дніпро» (кредитодавець) та ОСОБА_2 (поручитель) ОСОБА_1 (позичальник) укладений договір поруки №894/19, згідно з п. 1.1 якого поручитель добровільно бере на себе обов`язки по зобов`язаннях позичальника, що виникають з умов кредитного договору №894/19 від 22.05.2019 року (а.с. 7-7зв., том 1).
Відповідно до розрахунку заборгованість за договором споживчого кредиту №894/19 від 22.05.2019 року складає 82535,00 грн., з яких заборгованість по кредиту – 32000,00 грн., відсотки нараховані за користування кредитом з урахування прострочення платежів – 50535,00 грн. (а.с. 3, том 1). 
22.05.2020 року та 14.07.2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 направлено вимоги КС «Союз-Дніпро» про погашення заборгованості за кредитом за списками №49 та №70 (а.с. 9, 10, 11, 12, 13, 25-27, 28-32, том 1).
11 жовтня 2021 року відповідачем ОСОБА_3 до суду подано зустрічний позов про визнання кредитного договору недійсним з підстав несправедливості укладеного договору споживчого кредиту та укладення його під впливом тяжкої обставини із залученням копій медичних документів про лікування ОСОБА_4 , виписок з медичної карти хворого (а.с. 148-163, 170-181, том 1).
Задовольняючи позовні вимоги первісного позову, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог, наявності підстав для солідарного стягнення з відповідачів заборгованості.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з відсутності об`єктивних та переконливих доказів на підтвердження визнання кредитного договору недійсним. 
Такі висновки суду першої інстанції є правильними і такими, що відповідають обставинам справи та нормам закону.
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.
Статтею 530 ЦК України  передбачено, що якщо в зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України ).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Статтею 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.
Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. 
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. 
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 Кодексу, вказаного вище, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. 
Аналізуючи договір споживчого кредиту №894/19 від 22 травня 2019 року встановлено, що 
пунктом 6.1 передбачено, що нарахування процентів за договором здійснюється за строк користування кредитом. Проценти нараховуються у відсотках від суми кредиту з наступного дня після дня надання кредиту позичальнику, до дня повного погашення заборгованості за кредитним договором. 
пунктом п. 6.2. - процентна ставка за договором становить 60,84 %, а загальна вартість кредиту складає 56034,86 грн. Тип процентної ставки фіксований. 
пунктом 6.3 - до загальної вартості кредиту включені: загальний розмір кредиту за кредитним договором та проценти за користування кредитом впродовж погодженого строку (за графіком платежів). Реальна річна процентна ставка за договором становить 37,55%. 
пунктом 6.6 - при порушенні позичальником строків сплати кредиту, з 16-го дня прострочення розмір процентів за користування кредитом складає 0,5% на день від суми залишку за кредитом за кожний день простроченої заборгованості за кредитом до повного погашення. 
Договір містить графік розрахунків, в якому погоджені строки та розміри погашення кредиту та виплати процентів. 
Пунктом 7.1 цього договору встановлено, що для забезпечення виконання зобов`язань позичальника перед кредитодавцем за цим договором укладають договір поруки. 
Згідно з розділом 2 договору поруки поручитель та позичальник несуть солідарну відповідальність перед кредитодавцем у повному обсязі, тобто, за повернення кредиту, процентів, за сплату додаткових процентів та відшкодування збитків, завданих кредитодавцю. 
Згідно з п. 4.3. договору поруки поручитель ознайомлений з умовами кредитного договору.
Судом встановлено, що 22.05.2019 року між кредитною спілкою «Союз-Дніпро» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №894/19, відповідно до п. 1.1. якого кредитодавець (позивач) зобов`язався надати позичальнику (відповідачу ОСОБА_1 ) кредит в сумі 32000,00 гривень, строком на 24 місяці, з 22.05.2019 року по 21.05.2021 року, на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, нараховані згідно з розділом 4 договору. 
З заяви від 22.05.2019 року вбачається, що ОСОБА_1 подано заяву про видачу йому кредиту в сумі 32000,00 грн з забезпеченням поруки. 22.05.2019 року ОСОБА_1 отримав від КС «Союз-Дніпро» кредит у розмірі 32000,00 грн.
З паспорту споживчого кредиту підписаного ОСОБА_1 , вбачається, що він ознайомився з умовами кредитування, усвідомлював, що в ньому наявна інформація про орієнтовну загальну вартість кредиту, виходячи з обраних умов кредитування, зокрема зазначені: процентна ставка - 60.84% (щомісячна 60.84%/12= 5,07%); реальна річна процентна ставка - 37,55%; загальні витрати за кредитом - 24034,86 грн, орієнтовна вартість кредиту - 56034,86 грн. 
22.05.2019 року між кредитною спілкою «Союз-Дніпро» (кредитодавець) та ОСОБА_2 (поручитель) ОСОБА_1 (позичальник) укладений договір поруки №894/19, згідно з п. 1.1 якого поручитель добровільно бере на себе обов`язки по зобов`язаннях позичальника, що виникають з умов кредитного договору №894/19 від 22.05.2019 року.
Відповідно до розрахунку заборгованість за договором споживчого кредиту №894/19 від 22.05.2019 року складає 82535,00 грн., з яких заборгованість по кредиту – 32000,00 грн., відсотки нараховані за користування кредитом з урахування прострочення платежів – 50535,00 грн. 
22.05.2020 року та 14.07.2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 направлено вимоги КС «Союз-Дніпро» про погашення заборгованості за кредитом за списками №49 та №70. 
З зустрічного позову ОСОБА_1 вбачається, що він вважає, що підставами недійсності кредитного договору є його несправедливість та договір укладений під впливом тяжкої обставини. 
Перевіряючи законність і обґрунтованість ухваленого в справі судового рішення, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і, надавши їм належну оцінку, дійшов правильного висновку про задоволення первісного позову та відмову в задоволенні зустрічних позовних вимог, оскільки відповідачем ОСОБА_1 не доведено своїх вимог зустрічного позову, а для задоволення первісного позову є всі підстави. 
Наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з рішенням суду першої інстанції, були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону. 
Підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, витрати ОСОБА_1 по сплаті судового збору, пов`язані з поданням апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, - 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Машошина Альона Олегівна, залишити без задоволення, рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2022 року – без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повне судове рішення складено 01 травня 2023 року.

Суддя: