ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2023 р.	Справа № 480/2466/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Чалого І.С.,
Суддів: Катунова В.В. ,  Ральченка І.М. ,
за участю секретаря судового засідання Юсіфової Г.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Новослобідської сільської ради Конотопської району Сумської області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 08.06.2021, головуючий суддя І інстанції: Н.В. Савицька,   м. Суми, повний текст складено 08.06.21 по справі № 480/2466/21 за позовом ОСОБА_1 до Новослобідської сільської ради Конотопської району Сумської області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області (далі по тексту - відповідач), в якому  просить суд визнати протиправним та скасувати наказ № 18-1867/16-21-СГ від 24.02.2021 Головного управління Держгеокадастру у Сумській області про відмову ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої за межами населених пунктів на території Мачулищанської сільської ради Путивльського району Сумської області розмір земельної ділянки 2,00 га, кадастровий номер 5923885400:04:004:0018, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства та наданні цієї земельної ділянки у власність; зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Сумській області (40000, м. Суми, вул. Герасима Кондратьєва, 25 код ЄДРПОУ 35907252) затвердити поданий ОСОБА_1 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки кадастровий номер: 5923885400:04:004:0018 у власність орієнтовною площею 2,00 га земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства на території Мачулищанської сільської ради Путивльського району Сумської області за межами населеного пункту.
 Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 08.06.2021 позов ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії задоволено.
Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру у Сумській області “Про відмову у затвердженні документації із землеустрою та наданні у власність земельної ділянки” від 24.02.2021 № 18-1861/16-21-СГ.
Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Сумській області 40021, м. Суми, вул. Герасима Кондратьєва, 25, код ЄДРПОУ 39765885) затвердити проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) земельної ділянки кадастровий номер: 5923885400:04:004:0018 у власність орієнтовною площею 2,00 га земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства на території Мачулищанської сільської ради Путивльського району Сумської області за межами населеного пункту.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Сумській області (40021, м. Суми, вул. Герасима Кондратьєва, 25, код ЄДРПОУ 39765885) судовий збір у розмірі 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) грн.
01.11.2021 Головне управління Держгеокадастру у Сумській області звернулося до Сумського окружного адміністративного суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, у якій просило замінити сторону у виконавчому провадженні, а саме: боржника Головне управління Держгеокадастру у Сумській області на Новослобідську сільську раду Конотопського району Сумської області, а також зупинити виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 08.06.2021 по справі №480/2466/21 до розгляду даної заяви.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 19.05.2022 заяву Головного управління Держгеокадастру у Сумській області про заміну сторони виконавчого провадження у справі №480/2466/21 задоволено.
Замінено боржника у виконавчому провадженні по виконанню рішення Сумського окружного адміністративного суду від 08.06.2021 по справі №480/2466/21 Головне управління Держгеокадастру у Сумській області (вул. Герасима Кондратьєва, 25, м. Суми, 40000, код ЄДРПОУ 39765885) на правонаступника - Новослобідську сільську раду Конотопського району Сумської області (вул. Першотравнева, буд. 3, с. Нова Слобода, Конотопський район, Сумська область, 41530, код ЄДРПОУ 04388739).
 Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Новослобідська сільська рада Конотопського району Сумської області  як правонаступник Головного  управління Держгеокадастру у Сумській області подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав, що рішенням Мачулищанської сільської ради народних депутатів Путивльського району Сумської області від 20.11.1993 "0 передаче земельних участков в частную собственность" було передано позивачеві у власність земельну ділянку, зокрема  для особистого селянського господарства згідно додатку. Законодавством не передбачена повторна приватизація однієї ї тієї категорії земель. Отже, при затвердженні проекту землеустрою первісний відповідач повинен був перевірити чи використав своє право позивач чи ні. Стверджує, шо  хоч земельна ділянка несформована та незареєстрована у встановленому законом порядку це не дає право позивачеві на повторне отримання земельної ділянки у власність, і як наслідок на затвердження проекту землеустрою. 
Зазначає, що відсутність державної реєстрації права власності не є підставою для затвердження нового проекту землеустрою і як наслідок передачі у власність землі повторно. Таким чином, позивач на час намагання отримання (затвердження проекту землеустрою) спірної земельної ділянки кадастровим номер 5923885400:04:004:0018 використав своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок для даного виду використання. Всупереч вимогам ст.ст. 116, 118, 121 ЗК України позивач при подачі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність з кадастровим номер 5923885400:04:004:0018 не повідомив той факт, що раніше використав право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на цій же самій території. При цьому, у своїй заяві, останній повідомляє, що своє право на отримання земельної ділянки в порядку безоплатної приватизації в межах норм, визначених статтею 121 Земельного кодексу України, не використав.Отже, проект землеустрою, щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 2,0000 га (кадастровий номер 5923885400:04:004:0018), що знаходиться за межами населених пунктів на території Мачулищанської сільської ради Путивльського району Сумської області, не підлягає затвердженню, а рішення першої інстанції повинно бути скасуванню та ухвалено нове. 
Скориставшись правом подання відзиву на апеляційну скаргу, позивач просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.
Представник відповідача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтримав доводи апеляційної скарги, просив скаргу задовольнити.
Позивач в судовому засіданні суду апеляційної інстанції проти вимог та доводів апеляційної скарги заперечував, просив відмовити в її задоволенні.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача,  пояснення учасників справи, переглянувши справу за наявними у ній доказами та    перевіривши законність і обґрунтованість  рішення суду першої інстанції в межах  доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено  та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що   Головним управлінням прийнято наказ від 29.04.2020 №18-17667/16-20-СГ “Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою”, яким надано позивачу дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 гектара за рахунок земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства (а.с.82).
Позивач із вищезазначеним наказом звернувся до розробника проектної документації - ФОП ОСОБА_2 , яка розробила проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства (а.с.18-58).
У подальшому, позивачем було подано до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області на затвердження та надання у власність розроблений проект землеустрою.
Розглянувши проект землеустрою позивача, Головне управління Держгеокадастру у Сумській області прийняло наказ ГУ Держгеокадастру у Сумській області “Про відмову у затвердженні документації із землеустрою та наданні у власність земельної ділянки” від 15.10.2020 № 18-31684/16-20-СГ, яким відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 гектара за рахунок земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства, у зв`язку з тим, що згідно поданого проекту землеустрою встановлено, що каталог координат зовнішніх меж на кадастровому плані земельної ділянки виконані в системі координат СК-63, яка не відповідає державній геодезичній референцній системі координат УСК-2000 (а.с.14).
Позивач вдруге звернувся до відповідача із заявою про затвердження проекту землеустрою, проте, наказом від 24.12.2020 №18-37267/16-20-СГ “Про відмову у затвердженні документації із землеустрою та наданні у власність земельної ділянки” позивачу відмовлено у затвердженні проекту землеустрою, у зв`язку з тим, що при розгляді наданих матеріалів встановлено, що відсутні відомості обчислення середньоквадратичної похибки місцезнаходження межових знаків відносно найближчих пунктів державної геодезичної мережі, геодезичних мереж згущення, відповідно до пункту 3.10 "Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками", затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів №376 від 18.05.2010 (а.с.13).
Позивач втретє звернувся до відповідача із заявою про затвердження проекту землеустрою, до якої додав відповідний проект та витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, проте наказом від 24.02.2021 №18-1861/16-21-СГ “Про відмову у затвердженні документації із землеустрою та наданні у власність земельної ділянки” відповідач відмовив позивачу у затвердженні проекту землеустрою, у зв`язку з тим, що згідно поданого проекту землеустрою встановлено, що на кадастровому плані земельної ділянки не зазначено кадастрові номери суміжних земельних ділянок (за наявності) (а.с.12).
Позивач вважає, що відмова відповідача у затвердженні проекту землеустрою та наданні у власність земельної ділянки є протиправною, оскільки при отриманні погодженого проекту землеустрою відповідач не має повноважень і підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою та переданні земельної ділянки у власність, так як законодавством (ч. 9 ст. 118 ЗК України) встановлено лише один правомірний варіант поведінки відповідача у даному випадку - затвердити проект землеустрою та надати земельну ділянку у власність. Вказане слугувало підставою для звернення до суду.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що згідно норм Земельного кодексу України єдиною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою може бути лише те, що проект землеустрою не погоджено в порядку, встановленому статтею 186-1 Земельного кодексу України, а також відсутність обов`язкової державної експертизи у визначених законом випадках та відомостей щодо державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі.Оскільки оскаржуваний наказ не містить таких відомостей, суд першої інстанції дійшов висновку, що наказ Головного управління Держгеокадастру у Сумській області "Про відмову у затвердженні документації із землеустрою та наданні у власність земельної ділянки" від 24.02.2021 № 18-1861/16-21-СГ є протиправним.
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком з огляду на таке.
Частинами 1,3 статті 22 Земельного кодексу України передбачено, що землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.
Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.
Відповідно до частин 1-3 статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.
Згідно частин 8-10 статті 118 Земельного кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.
Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.
Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.
Отже, системний аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що законом передбачено певний алгоритм та поетапність процесу безоплатної передачі земельних ділянок державної та комунальної власності у власність громадян, а саме:
1) подання громадянином клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність;
2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивовану відмову у його наданні);
3) після розроблення проекту землеустрою такий проект погоджується, зокрема з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин у відповідності до приписів статті 186-1 ЗК України;
4) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі;
5) подання громадянином погодженого проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, про що, в свою чергу, такий орган у двотижневий строк, зобов`язаний прийняти відповідне рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність або рішення про відмову передання земельної ділянки у власність чи залишення клопотання без розгляду.
При цьому з вищенаведених норм Земельного кодексу України вбачається, що єдиною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою може бути лише те, що проект землеустрою не погоджено в порядку, встановленому статтею 186-1 Земельного кодексу України, а також відсутність обов`язкової державної експертизи у визначених законом випадках та відомостей щодо державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі.
Жодних інших правових підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою після його погодження в порядку статті 186-1 Земельного кодексу України, норми статті 118 Земельного кодексу України не містять. При цьому перевірка на відповідність проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів має здійснюватися саме на етапі погодження такого проекту.
Відповідно до пункту 107 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1051 від 17.10.2012, державна реєстрація земельної ділянки здійснюється під час її формування за результатами складення документації із землеустрою після її погодження у встановленому порядку та до прийняття рішення про її затвердження органом державної влади або органом місцевого самоврядування (у разі, коли згідно із законом така документація підлягає затвердженню таким органом) шляхом відкриття Поземельної книги на таку земельну ділянку відповідно до пунктів 49-54 цього Порядку.
Із матеріалів справи вбачається, що позивач, звертаючись до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області із заявою про затвердження проекту землеустрою, додав погоджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки кадастровий номер: 5923885400:04:004:0018 у власність орієнтовною площею 2,00 га земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства на території Мачулищанської сільської ради Путивльського району Сумської області за межами населеного пункту.
За наслідками розгляду поданої заяви, Головним управлінням Держгеокадастру у Сумській області прийнято наказ ГУ Держгеокадастру у Сумській області “Про відмову у затвердженні документації із землеустрою та наданні у власність земельної ділянки” від 24.02.2021 № 18-1861/16-21-СГ, яким відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки кадастровий номер: 5923885400:04:004:0018 у власність орієнтовною площею 2,00 га земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства на території Мачулищанської сільської ради Путивльського району Сумської області за межами населеного пункту, у зв`язку з тим, що згідно поданого проекту землеустрою встановлено, що на кадастровому плані земельної ділянки не зазначено кадастрові номери суміжних земельних ділянок (за наявності). Відповідно до ст. 34 Закону України "Про Державний земельний кадастр" на кадастровому плані земельної ділянки відображаються кадастрові номери суміжних земельних ділянок (за наявності) (а.с.12).
Проте, згідно норм Земельного кодексу України єдиною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою може бути лише те, що проект землеустрою не погоджено в порядку, встановленому статтею 186-1 Земельного кодексу України, а також відсутність обов`язкової державної експертизи у визначених законом випадках та відомостей щодо державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі.
Оскільки оскаржуваний наказ не містить таких відомостей, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції, що наказ Головного управління Держгеокадастру у Сумській області "Про відмову у затвердженні документації із землеустрою та наданні у власність земельної ділянки" від 24.02.2021 № 18-1861/16-21-СГ є протиправним, а позовні вимоги про визнання його протиправним та скасування - обґрунтованими й такими, що підлягають задоволенню.
За приписами статті 52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.
Постановою Кабінету Міністрів України від 16.11.2020 №1113 "Деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин" передбачено передачу земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність відповідно до ст. 117 Земельного Кодексу України.
Підпунктом 58 п. 4 розділу 1 Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин" № 1423, що набув чинності 27.05.2021, доповнено розділ X "Перехідні положення" Земельного кодексу України пунктом 24, яким передбачено, що з дня чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель визначених цим пунктом.
Земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки.
З дня набрання чинності цим пунктом до державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки державної власності, що передаються у комунальну власність територіальних громад органи виконавчої влади, що здійснювали розпорядження такими земельними ділянками, не мають права здійснювати розпорядження ними.
Враховуючи  часткове припинення адміністративної компетенції  Головного управління Держгеокадастру у Сумській області, наявність ухвали суду про заміну боржника його правонастпуником - Новослобідської сільської ради Конотопської району Сумської області, саме на останнього покладено обов`язок   затвердити проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_1   земельної ділянки кадастровий номер: 5923885400:04:004:0018 у власність орієнтовною площею 2,00 га земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства на території Мачулищанської сільської ради Путивльського району Сумської області за межами населеного пункту.
В апеляційній скарзі  Новослобідська сільська рада Конотопської району Сумської області, стверджуючи про неможливість затвердження проекту землеустрою, зазначає, що    рішенням Мачулищанської сільської ради народних депутатів Путивльського району Сумської області від 20.11.1993 "0 передаче земельних участков в частную собственность" було передано позивачеві у власність земельну ділянку, зокрема  для особистого селянського господарства згідно додатку. Законодавством не передбачена повторна приватизація однієї ї тієї категорії земель. Отже, при затвердженні проекту землеустрою первісний відповідач повинен був перевірити чи використав своє право позивач чи ні.
З цього приводу колегія суддів зазначає, що дійсно рішенням Мачулищанської сільської ради народних депутатів Путивльського району Сумської області від 20.11.1993 "0 передаче земельних участков в частную собственность" було передано позивачеві у власність земельну ділянку, зокрема  для особистого підсобного господарства в розмірі 0,6 га. Передання земельної ділянки у власність було здійснено  до частини першої статті 56 Земельного кодексу України від 18 грудня 1990 року.
Позивач не заперечує вказану обставину, втім зазначає, що не скористався наданим йому правом отримання земельної ділянки,  оскільки не отримував державний акт право власності на земельну ділянку та не здійснював оформлення та реєстрацію права власності на вказану земельну ділянку, саме через те, що відповідно до ст. 121 ЗК України бажав скористатися своїм правом на отримання земельної ділянки в розмірі 2 га.
Колегія суддів зазначає, що у статті 121 ЗК України передбачено норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам. Зокрема, для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.
Підставою для набуття прав на земельну ділянку є відповідне рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. Водночас, ухвалення рішення є результатом певної правової процедури, яка йому передує.
Відповідно до вимог частини 6 статті 5 Закону України "Про особисте селянське господарство" громадяни України, які реалізували своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства в розмірі менше 2,0 гектара, мають право на збільшення земельної ділянки в межах норм, установлених статтею 121 ЗК України для ведення особистого селянського господарства.
Водночас, частина 1 ст. 56 Земельного кодексу України від 18.12.1990 передбачала, що для ведення особистого підсобного господарства громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передаються безплатно у власність земельні ділянки, в межах населених пунктів, у розмірах, вказаних у земельно-облікових документах, або надаються безплатно у власність у розмірі не більше 0,6 гектара.
В контексті наведених правових положень, колегія суддів в першу чергу звертає увагу на те, що поняття "для ведення особистого підсобного господарства", що застосовувалось у Земельному кодексі України від 18.12.1990 та поняття "для ведення особистого селянського господарства", що застосовується у чинному Земельному кодексі України,  є тотожними.
До вказаного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 11.12.2019 у справі № 805/181/17-а та від 20 грудня 2019 року у справі №805/177/17-а, а раніше Верховний Суд України у постанові від 24 червні 2015 року у справі №6-228цс14.
Крім того, проаналізувавши положення частин 1, 2 ст. 121 ЗК України, Верховний Суд у вказаній постанові дійшов висновку, що "….. стаття 121 Земельного кодексу України передбачає, як граничні розміри земельних ділянок, яку громадянин може отримати за певним призначенням, так і випадок можливості збільшення цього розміру. При цьому, збільшення стосується лише про земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства. 
Таким чином, Земельний кодекс України гарантує громадянину право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства в розмірах не більше 2,0 гектара. 
Тобто, частина 2 статті 121 Земельного кодексу України застосовується за сукупності двох умов - у разі, коли особа має земельну ділянки для ведення особистого селянського господарства у розмірі 2,0 гектара та отримала в натурі (на місцевості) земельної частки (паю), тому є потреба у її збільшенні понад 2 га."
Вказаний висновок підтриманий 25 травня 2022 року Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в рамках справи № 805/183/17-а, адміністративне провадження № К/9901/32145/18 (ЄДРСРУ № 104467026).
У частині п`ятій статті 20 Земельного кодексу України йдеться про види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель, а окремі з них названі у статті 121 цього ж Кодексу - ведення фермерського господарства, садівництво, ведення особистого селянського господарства, будівництво і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, індивідуальне дачне будівництво, будівництво індивідуальних гаражів.
Выд так суд звертає увагу, що глава 5 чинного ЗК України "Землі сільськогосподарського призначення" серед переліку не містить землі для ведення підсобного сільського господарства, а також  ст. 121 ЗК України  не встановлює норми безоплатної передачі громадянам земельних ділянок для ведення підсобного сільського господарства.
З наведеного вище, можна дій ти висновку, що громадянин має право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки один і більше разів, проте в межах розмірів, передбачених статтею 121 Земельного кодексу України. Нормами Земельного кодексу України не передбачено обмеження щодо реалізації особою права на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства лише однією земельною ділянкою, проте визначено граничний розмір земельної (-их) ділянки (-ок), а саме: не більше 2,0 гектара.
При цьому право на збільшення земельної ділянки в межах норм, установлених статтею 121 ЗК України для ведення особистого селянського господарства мають ті громадяни, які реалізували своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства в розмірі не більше 0,6 га відповідно до приписів Земельного кодексу України № 561-XII від 18 грудня 1990 року. У такому випадку безоплатна передача земельної ділянки буде здійснюватися за загальним порядком, визначеним статтею 118 ЗК України.
Отже, право позивача на збільшення земельної ділянки в межах норм, установлених статтею 121 ЗК України для ведення особистого селянського господарства (до 2 га) визнається судом апеляційної інстанції.
В даному випадку спірним є питання чи реалізував позивач своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства в розмірі не більше 0,6 га, оскільки після прийняття рішення Мачулищанської сільської ради народних депутатів Путивльського району Сумської області від 20.11.1993 "0 передаче земельних участков в частную собственность" позивачем не вчинялося жодних дій щодо оформлення прав власності на таку земельну ділянку, зокрема не сформовано та не отримано ані кадастровий номер, ані державного акту права власності на земельну ділянку. 
В апеляційній скарзі відповідач стверджує, що хоч земельна ділянка несформована та незареєстрована у встановленому законом порядку, це не дає право позивачеві на повторне отримання земельної ділянки у власність, і як наслідок на затвердження проекту землеустрою. 
Колегія суддів з такими доводами апеляційної скарги не погоджується з огляду на таке.
Правові підстави набуття права власності та права користування земельною ділянкою до 1 січня 2002 року визначалися статтями 6, 7 ЗК України 1990 року.
Так, згідно з частино п`ятою статті 7 ЗК України (у редакції, яка була чинною на час прийняття рішення про надання позивачу у користування земельної ділянки) у постійне користування земля надається Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності, зокрема, громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства.
Відповідно до частини третьої статті 6 ЗК України (у редакції, що була чинною на дату прийняття рішення про надання у власність земельної ділянки) передача земельних ділянок у власність громадян провадиться місцевими Радами народних депутатів відповідно до їх компетенції за плату або безплатно.
Відповідно до статті 49 Закону України "Про власність", який був чинний на час отримання позивачем у власність земельної ділянки, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом, арбітражним судом, третейським судом.
Аналогічні положення містяться й у частині другій статті 328 ЦК України, відповідно до якої право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Порядок набуття права користування чи права власності на землю регулювався главою 2 ЗК України 1990 року.
Так, статтями 17-19 ЗК України 1990 року визначався певний порядок та підстави надання громадянам у користування або власність земельних ділянок із земель державної або комунальної власності за рішенням органів державної влади в межах їх повноважень.
Таким чином, особливість набуття права на земельні ділянки полягає в наявності чітко визначеної в законодавстві процедури, за якою в суб`єктів виникають повноваження щодо володіння, користування й розпорядження земельною ділянкою.
Таке набуття права на земельні ділянки передбачає обов`язкове прийняття уповноваженим органом держави (органом влади чи органом місцевого самоврядування) відповідного рішення, яке є обов`язковою юридичною підставою для подальшого укладення договору на відчуження земельної ділянки та юридичного оформлення на неї відповідних прав.
Органи, до повноважень яких були віднесені питання в галузі регулювання земельних відносин, та обсяг їх компетенції, у тому числі щодо надання земельної ділянки в користування або у власність у період 1994 - 2001 років визначалися статтями 9 - 12 ЗК України 1990 року.
Відповідно до статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності та його державної реєстрації, а відповідно до статті 126 ЗК України таким документом був державний акт, форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України.
Отже, державні акти на право власності на земельні ділянки визнавалися документами, що посвідчують право власності й видавалися на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень або цивільно-правових угод.
Учасниками справи визнається та обставина, що на момент розгляду справи в суді апеляційної інстанції позивачем право власності на земельну ділянку не оформлено, державний акт не отримано, отже відсутні підстави вважати, що позивачем до кінця реалізовано намір щодо приватизації земельної ділянки. До того ж у доповненнях до апеляційної скарги відповідач посилається на те, що позивачем надавалася заяву про відмову від земельної ділянки, яка була відхилена саме з підстав необхідності оформлення технічної документації на земельну ділянку. Зокрема, ОСОБА_1 була написана заява про внесення змін до рішення 20 сесії 21 скликання Мачулищанської сільської ради від 20.11.1993   (вхід.№ 1000/06-19 від 06.12.2021) про виключення його зі списку громадян, яким передані у власність земельні ділянки на підставі Декрету КМУ № 95 від 26.12.1992 року, та зарахувати земельну ділянку орієнтовною площею 0,6 га, до земель запасу Новослобідської СТГ, за результатами розгляду якої відповідачем відмовлено з посиланням на те, що для початку позивачу необхідно оформити та розробити технічну документацію та зареєструвати земельну ділянку у ДЗК,  оскільки неможливо відмовитись від того, що не сформовано як об`єкт цивільних прав.
Вказане в сукупності (відсутність державного акта права власності на землю, заява позивача про виключення зі списку громадян, яким передана земельна ділянка у власність)  свідчить про те, що земельна ділянка, яку позивач отримав за рішенням 20 сесії 21 скликання Мачулищанської сільської ради від 20.11.1993 не сформована як об`єкт цивільних прав.
З наведеного випливає, що ОСОБА_1   не реалізовав в повному обсязі своє право на безоплатне отримання земельної ділянки вперше у 1993 році, площею 0,6 га, а від так має право на реалізацію свого права шляхом затвердження проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_1   земельної ділянки кадастровий номер: 5923885400:04:004:0018 у власність орієнтовною площею 2,00 га земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства на території Мачулищанської сільської ради Путивльського району Сумської області за межами населеного пункту.
До того ж колегія суддів звертає увагу на те, що позивач тричі звертався до  Головного управління Держгеокадастру у Сумській області із заявами про затвердження проекту землеустрою та тричі отримував відмови, які не пов`язані з обставинами отримання ним раніше земельної ділянки у власність. Від так факт з`ясування такої обставини за наслідками розгляду апеляційної скарги зі спливом значного часу явно свідчить про недотримання суб`єктами владних повноважень принципу "належного урядування" та є вагомим аргументом на користь того, що ОСОБА_1   не реалізовав в повному обсязі своє право на безоплатне отримання земельної ділянки вперше у 1993 році, площею 0,6 га.
На підставі викладеного вище, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення вимог позову.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів, переглянувши справу, дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.               
Дана справа є справою незначної складності, тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: "а", "б", "в", "г" пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

          Апеляційну скаргу Новослобідської сільської ради Конотопського району Сумської області залишити без задоволення.
          Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 08.06.2021 по справі № 480/2466/21 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		І.С. Чалий	
Судді	   	В.В. Катунов    І.М. Ральченко   	
Повний текст постанови складено  29.05.2023.