ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/498/23	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №692/1294/20 Категорія: 302050000 	Чепурний О. П. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Гончар Н.  І. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2023 року	м. Черкаси	

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.
секретар Новицька Н.О.

учасники справи: 
позивач - ОСОБА_1 ;
представник ОСОБА_1 - адвокат Шестаков Сергій Михайлович;
відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Продсільпром»;
особа, яка подала апеляційну скаргу - представник ТОВ «Продсільпром» - адвокат Починок Олександр Ігорович; 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Продсільпром» на рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 19 січня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Продсільпром» про усунення перешкод у користуванні майном, 
в с т а н о в и в:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що він є власником земельних ділянок, розташованих в адміністративних межах Коломицької сільської ради Драбівського району Черкаської області за межами населеного пункту. Право оренди щодо земельної ділянки з кадастровим номером 7120685200:03:001:1135 зареєстровано за ТОВ «Продсільпром» державним реєстратором 03 грудня 2019 року, а щодо земельної ділянки з кадастровим номером 7120685200:03:001:0692 зареєстровано 27 серпня 2020 року. Відповідач підтвердив інформацію щодо державної реєстрації права оренди на вказані ділянки, долучивши копію договору оренди, начебто підписаного ОСОБА_1 та керівником ТОВ «Продсільпром». 
Позивач вказав, що не підписував договір, а відтак перебування земельної ділянки у користування відповідача є безпідставним та таким, що порушує права власника земельної ділянки.
Враховуючи наведене, просив суд: зобов`язати відповідача усунути перешкоди в користуванні позивачем вказаними земельними ділянками шляхом їх звільнення та скасування в Державному реєстрі прав на нерухоме майно записів про право оренди ТОВ «Продсільпром».
Рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 19 січня 2023 року позов задоволено.
Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Продсільпром» усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_1 земельними ділянками з кадастровими номерами 7120685200:03:001:1135 та 7120685200:03:001:0692, які розташовані в адміністративних межах Коломицької сільської ради Золотоніського району Черкаської області за межами населеного пункту, шляхом звільнення даних ділянок та повернення їх власнику.
Скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записи про право оренди ТОВ «Продсільпром» вказаних ділянок за номерами записів про інше речове право 34425901 від 29 листопада 2019 року та 37927641 від 25 серпня 2020 року.
Рішення суду обґрунтоване тим, що відповідач користується належними позивачу земельними ділянками, однак, договір на підставі якого здійснюється оренда на думку відповідача, стосується земельної ділянки розміром 5,9980 га без визначення її за кадастровим номером. Крім цього висновком експертизи, проведеної під час розгляду справи, встановлено, що позивач не підписував зазначений договір.
Суд прийшов до висновку, що порушене право позивача підлягає відновленню шляхом звільнення земельних ділянок та скасування записів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право оренди ТОВ «Продсільпром», які є перешкодою для повноцінного користування та розпорядження власником своєю землею, зокрема укладення нових договорів оренди. 
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представник ТОВ «Продсільпром» - адвокат Починок Олександр Ігорович подав апеляційну скаргу та просить скасувати рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 19 січня 2023 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
В апеляційній скарзі вказує, що під час розгляду справи судом першої інстанції не було враховано правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 227/3760/19-ц, зокрема, що у разі якщо договір виконувався обома сторонами (зокрема, орендар користувався майном і сплачував за нього, а орендодавець приймає платежі), то кваліфікація договору як неукладеного виключається, такий договір вважається укладеним та може бути оспорюваним (за відсутності законодавчих застережень про інше).
Зазначає, що судом не взято до уваги постанову Верховного Суду від 16 листопада 2022 року, винесену у аналогічній справі, що під час розгляду справ про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою внаслідок встановлення судовою почеркознавчою експертизою факту відсутності власного підпису позивача - власника землі в графі «Орендодавець», слід встановити чи є даний договір неукладеним чи оспорюваним; чи є дії позивача як власника землі добросовісними та чи не суперечать вони його попередній поведінці, а також факт отримання/неотримання власником землі орендної плати, що підтверджує виконання умов договору оренди землі.
Вважає, що судом безпідставно не взято до уваги договір оренди земельної ділянки від 09 вересня 2012 року, на підставі якого ТОВ «Продсільпром» користувалось земельними ділянками та сплачувало щорічно орендну плату за ринковими розмірами.
Також стверджує, що дії позивача, який після завершення у 2016 році дії договору оренди землі від 11 січня 2006 року продовжував отримувати від відповідача кошти в якості орендної плати за користування земельними ділянками та протягом 4 років не вимагав від відповідача припинення користування земельними ділянками, а згодом звернувся з позовом про усунення перешкод у користуванні майном з мотивів не укладення договору оренди, суперечать поведінці позивача і є недобросовісними, що відповідає висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17.
Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.
Заслухавши учасників справи, які з`явились в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає наступне.
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач є власником земельних ділянок з кадастровим номером 7120685200:03:001:0692 площею 2,998 га, розташованої за межами с. Коломиці Драбівського району Черкаської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; та з кадастровим номером 7120685200:03:001:1135 площею 2,998 га, розташованої на території Коломицької сільської ради, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується Державними актами на право власності на землю серії ЯИ № 931037 від 17 грудня 2009 року та серії ІІІ-ЧР № 006878 від 03 вересня 2002 року, а також інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Згідно із Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 04 грудня 2020 року земельні ділянки з кадастровим номером 7120685200:03:001:0692 площею 2,998 га та з кадастровим номером 7120685200:03:001:1135 площею 2,998 га, перебувають в оренді ТОВ «Продсільпром» строком на 15 років на підставі договору оренди землі від 09 вересня 2012 року, номер записів 37927641 від 25 серпня 2020 року та 34425901 від 29 листопада 2019 відповідно.
Відповідно до Договору оренди землі від 09 вересня 2012 року ОСОБА_1 передав в оренду ТОВ «Продсільпром» земельну ділянку для вирощування сільськогосподарської продукції, яка знаходиться в с. Коломиці, Драівського району Черкаської області, загальною площею 5,9980 га, у тому числі ріллі 59980 га, строком на 15 років.
Як правильно встановлено судом першої інстанції, вказаний договір не містить інформації про кадастровий номер земельної ділянки, яка передається в оренду, акту приймання-передачі земельної ділянки, а також площа земельної ділянки не співпадає із площею спірних земельних ділянок.
Крім того висновком експерта № 451, 1121/21-23 від 12 серпня 2021, проведеної під час розгляду справи експертизи, встановлено, що підпис від імені ОСОБА_1 у документі, що за змістом та формою відповідає договору оренди землі, укладеному від імені ОСОБА_1 09 вересня 2012 року на використання земельної ділянки, площею 5,9980 га, розташованої в адміністративних межах Коломицької сільської ради Драбівського району Черкаської області, за межами населеного пункту, виконаний не ОСОБА_1 .
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що Договір оренди землі від 09 вересня 2012 року не є належним доказом законних підстав для користування відповідачем належними позивачу земельними ділянками з кадастровим номером 7120685200:03:001:0692 площею 2,998 га та з кадастровим номером 7120685200:03:001:1135 площею 2,998 га.
Під час розгляду справи судом першої інстанції відповідачем було надано копію Договору оренди землі від 01 листопада 2006 року, за умовами якого ОСОБА_1 передав ТОВ «Продсільпром» в оренду земельну ділянку для вирощування с/г продукції, яка знаходиться в с. Коломиці, Драбівського району Черкаської області, загальною площею 2,9980 га, у тому числі ріллі 2,9980 га, строком на 10 років, тобто строк дії договору закінчився у 2016 році (т. 1 а.с. 36). Вказаний договір також не містить інформації про кадастровий номер земельної ділянки, яка передана в оренду. Доказів пролонгації зазначеного договору оренди матеріали справи також не містять.
Сторонами не заперечується, що відповідач використовує земельні ділянки належні позивачу, а останній отримує від відповідача орендну плату.
Водночас як правильно встановлено судом першої інстанції, відповідачем не надано доказів використання спірних земельних ділянок на підставі чинних договорів оренди земельних ділянок.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК України, статті 4, 5 ЦПК України ).
Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Враховуючи наведене, оскільки матеріали справи не містять доказів укладення між сторонами договорів оренди земельних ділянок, належних позивачу, які були чинними на час подання позову та ухвалення рішення, а позивач заперечує проти користування відповідачем спірними земельними ділянками, судом першої інстанції правильно зобов`язано відповідача усунути перешкоди в користуванні позивачу належними йому земельними ділянками шляхом звільнення цих земельних ділянок та повернення їх власнику. Тому в цій частині рішення суду слід залишити без змін.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що під час розгляду справи судом першої інстанції не було враховано правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 227/3760/19-ц, зокрема, що у разі якщо договір виконувався обома сторонами (зокрема, орендар користувався майном і сплачував за нього, а орендодавець приймає платежі), то кваліфікація договору як неукладеного виключається, такий договір вважається укладеним та може бути оспорюваним (за відсутності законодавчих застережень про інше), а також постанову Верховного Суду від 16 листопада 2022 року, винесену у аналогічній справі, що під час розгляду справ про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою внаслідок встановлення судовою почеркознавчою експертизою факту відсутності власного підпису позивача - власника землі в графі «Орендодавець», слід встановити чи є даний договір неукладеним чи оспорюваним; чи є дії позивача як власника землі добросовісними та чи не суперечать вони його попередній поведінці, а також факт отримання/неотримання власником землі орендної плати, що підтверджує виконання умов договору оренди землі, є безпідставними.
Так, як правильно встановлено судом першої інстанції, договір оренди землі від 09 вересня 2012 року, на підставі якого відповідач вважає правомірним користування спірними земельними ділянками, не підтверджує вказаних обставин, тому судом не надавалась оцінка цьому договору як неукладеному, оскільки він не є належним доказом передання в оренду саме спірних земельних ділянок, тобто, не стосується предмету спору.
Твердження скаржника, що дії позивача, який після завершення у 2016 році дії договору оренди землі від 11 січня 2006 року продовжував отримувати від відповідача кошти в якості орендної плати за користування земельними ділянками та протягом 4 років не вимагав від відповідача припинення користування земельними ділянками, а згодом звернувся з позовом про усунення перешкод у користуванні майном з мотивів не укладення договору оренди, суперечать поведінці позивача і є недобросовісними, що відповідає висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17, не впливають на правильність вирішення справи по суті позовних вимог. Доказів вчинення відповідачем дій щодо пролонгації договору оренди землі від 11 січня 2006 року та відмови позивача від таких дій відповідачем не надано, тому відсутні підстави стверджувати про недобросовісність дій позивача.
Крім того матеріали справи містять лише договір оренди земельної ділянки, укладений у 2006 році щодо однієї земельної ділянки без її ідентифікуючих ознак (кадастровий номер), а спір у сторін виник щодо двох земельних ділянок, належних позивачу. 
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині зобов`язання відповідача усунути перешкоди у користуванні позивачу належними йому земельними ділянками, шляхом їх звільнення, є законним та обґрунтованим, тому зміні чи скасуванню не підлягає.
Разом з тим колегія суддів вважає помилковим рішення суду в частині задоволення позовних вимог скасування записів про право оренди ТОВ «Продсільпром» в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Так, згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16 січня 2020 року, ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції.
Так, відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній з 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.
У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пп. «а» п. 2 ч. 6 ст. 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому пп. «а» п. 2 ч. 6 ст. 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.
Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).
Отже, тлумачення наведеної норми права у чинній редакції (яка діяла на час ухвалення оскаржуваного судового рішення у цій справі), на відміну від положень ч. 2 ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав.
При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).
Водночас апеляційний суд зазначає, що у п. 3 розд. ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» унормовано, що судові рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що на момент набрання чинності цим Законом набрали законної сили та не виконані, виконуються в порядку, передбаченому ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до набрання чинності цим Законом.
Таким чином, за змістом цієї правової норми виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, тобто до їх переліку не належить судове рішення про скасування запису про проведену державну реєстрацію права, тому починаючи з 16 січня 2020 року цей спосіб захисту вже не може призвести до настання реальних наслідків щодо скасування державної реєстрації прав за процедурою, визначеною у Законі України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до 16 січня 2020 року.
Зазначене узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 910/10963/19, у постанові Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі № 154/883/19-ц.
Отже, з 16 січня 2020 року, тобто на час звернення до суду з даним позовом та, відповідно, на час ухвалення оскаржуваного судового рішення, такого способу захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права оренди закон не передбачав.
Слід відзначити, що під захистом права розуміється застосування державою примусу, спрямоване на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, компенсація витрат, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Спосіб захисту права чи інтересу може бути визначено як вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.
З огляду на викладене, а також враховуючи аксіому цивільного судочинства jura novit curia - "суд знає закон", апеляційний суд вважає, що встановивши в ході розгляду справи, що наявність слова "запис" у прохальній частині поданого позову не змінює суті заявлених позивачем вимог, які направлені на поновлення прав ОСОБА_1 як власника спірних земельних ділянок, раціональним та логічним є висновок про можливість скасування державної реєстрації права оренди відповідача на земельні ділянки. Колегія суддів вважає, що факт існування реєстрації права оренди на майно на підставі договору оренди, який не стосується цього майна, суперечить самій суті державної реєстрації прав, позаяк правопорядок не може визнавати і підтверджувати право оренди, якого не існує.
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції в частині скасування запису про проведену державну реєстрацію права оренди на спірні земельні ділянки за ТОВ «Продсільпром» слід змінити, вказавши про скасування державної реєстрації права оренди.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Статтею 376 ЦПК України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Продсільпром» слід задовольнити частково; рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 19 січня 2023 року змінити в частині задоволення позовної вимоги про скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записів про право оренди ТОВ «Продсільпром» вказаних ділянок за номерами записів про інше речове право 34425901 від 29 листопада 2019 року та 37927641 від 25 серпня 2020 року; викласти абзац третій резолютивної частини рішення в наступній редакції: «Скасувати державну реєстрацію права оренди за Товариством з обмеженою відповідальністю «Продсільпром» на земельну ділянку з кадастровим номером 7120685200:03:001:0692, площею 2,998 га, запис про державну реєстрацію № 37927641 від 25 серпня 2020 року та на земельну ділянку з кадастровим номером 7120685200:03:001:1135, площею 2,998 га, запис про державну реєстрацію 34425901 від 29 листопада 2019 року». В решті рішення суду залишити без змін.
Керуючись статтями 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд 

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Продсільпром» задовольнити частково. 
Рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 19 січня 2023 року змінити в частині задоволення позовної вимоги про скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записів про право оренди ТОВ «Продсільпром» вказаних ділянок за номерами записів про інше речове право 34425901 від 29 листопада 2019 року та 37927641 від 25 серпня 2020 року.
Викласти абзац третій резолютивної частини рішення в наступній редакції:
Скасувати державну реєстрацію права оренди за Товариством з обмеженою відповідальністю «Продсільпром» на земельну ділянку з кадастровим номером 7120685200:03:001:0692, площею 2,998 га, запис про державну реєстрацію № 37927641 від 25 серпня 2020 року та на земельну ділянку з кадастровим номером 7120685200:03:001:1135, площею 2,998 га, запис про державну реєстрацію 34425901 від 29 листопада 2019 року.
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, визначених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складений 17 травня 2023 року

Судді