Ухвала
 
26 квітня 2023 року                      
м. Київ
 
справа № 524/7987/16-ц
провадження № 61-1420св22   
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Крата В. І.,
суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Русинчука М. М.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі:  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргуОСОБА_2 , подану представником Фєдосєєвим Дмитром Олександровичем , на постанову Полтавського апеляційного суду від 06 грудня 2021 року у складі колегії суддів: Пилипчук Л. І., Кривчун Т. О., Чумак О. В.,
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 08 липня 2021 року клопотання представника відповідача про призначення експертизи задоволено. Призначено у справі судову почеркознавчу експертизу. Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.
Постановою Полтавського апеляційного суду від 06 грудня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено. Ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука від 08 липня 2021 року скасовано. У задоволенні клопотання представника відповідача адвоката Фєдосєєва Д. О. про призначення судової почеркознавчої експертизи відмовлено. Справу направлено до Автозаводського районного суду м. Кременчука для продовження розгляду.
У січні 2022 рокупредставник ОСОБА_2 - Фєдосєєв Д. О.  подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову апеляційного суду, залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.
Ухвалою Верховного Суду від 10 лютого 2022 року відкрито касаційне провадження в цій справі. 
04 квітня 2023 року ухвалою Верховного Суду справу призначено до судового розгляду.
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Європейський суд з прав людини зауважував, що складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).
Відповідно до частини першої статті 406 ЦПК України ухвали судів першої та апеляційної інстанцій можуть бути оскаржені в касаційному порядку у випадках передбачених пунктами 2, 3 частини першої статті 389 цього Кодексу.
У пунктах 2, 3 частини першої статті 389 ЦПК України визначено вичерпний перелік ухвал судів першої та апеляційної інстанцій, які є предметом оскарження у касаційному порядку, а саме: 2) ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку; 3) ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.
Оскарження ухвали суду першої інстанції щодо призначення експертизи та зупинення провадження у справі передбачено пунктами 12 та 14 частини першої статті 353 ЦПК України. 
Отже, зазначена ухвала суду першої інстанції після її перегляду в апеляційному порядку оскарженню в касаційному порядку не підлягає, оскільки це не передбачено пунктом другим частини першої статті 389 ЦПК України. Самостійним предметом перегляду у касаційному порядку не може бути і постанова апеляційного суду, прийнята за результатами апеляційного перегляду такої ухвали.
Така правова позиція є сталою та неодноразово викладена в ухвалах Верховного Суду, зокрема Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2023 року у справі №461/9712/21, від 10 грудня 2020 року у справі № 439/1683/18, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 листопада 2022 року у справі № 727/10229/18, від 09 грудня 2021 року у справі № 450/1703/19, від 21 вересня 2020 року у справі № 755/6272/19, Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 вересня 2022 року у справі № 495/4395/19, від 28 жовтня 2021 року у справі № 554/10445/20, Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06 березня 2023 року у cправі № 910/14283/21, від 07 жовтня 2020 року у справі № 922/1189/20, від 03 жовтня 2019 року у справі № 909/1005/18, від 20 листопада 2018 року у справі №904/2611/18, Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27 лютого 2023 року у справі №480/4146/20, від 13 вересня 2022 року у справі №640/32162/21.
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
З урахуванням наведеного, оскільки Верховним Судом відкрито касаційне провадження на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню, касаційне провадження у справі підлягає закриттю.
Керуючись статтями 260, 389, 396 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
Касаційне провадження у справі № 524/7987/16-ц за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Полтавського апеляційного суду від 06 грудня 2021 року закрити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                           В. І. Крат
 
Судді:                                                                                     Н. О. Антоненко
 
І. О. Дундар
 
                                                                                              Є. В. Краснощоков
 
М. М. Русинчук