УХВАЛА

04 травня 2023 року 
м. Київ

справа №420/1319/21
адміністративне провадження №Зв/990/9/23 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Кашпур О.В.,
суддів - Радишевської О.Р., Уханенка С.А.
розглянув у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Верховного Суду від 30 червня 2022 року                         в справі №420/1319/21 за позовом ОСОБА_1 до Одеської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора, другої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
У С Т А Н О В И В :
І. Короткий зміст позовних вимог
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Одеської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора, другої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), у якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення другої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) від 23 листопада 2020 року №5 про неуспішне проходження атестації позивачем;
- визнати протиправним та скасувати наказ виконувача обов`язків керівника Одеської обласної прокуратури від 23 грудня 2020 року №3039к про звільнення позивача з посади заступника керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області та органів прокуратури відповідно до пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру»;
- поновити позивача на посаді заступника керівника Білгород-Дністровської окружної прокуратури або рівнозначній посаді;
- стягнути на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу.
ІІ. Короткий зміст судових рішень
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 20 травня 2021 року позов          задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення другої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) від 23 листопада 2020 року №5 про неуспішне проходження атестації ОСОБА_1 . Визнано протиправним та скасовано наказ виконувача обов`язків керівника Одеської обласної прокуратури від 23 грудня 2020 року №3039к про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області та органів прокуратури відповідно до пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру». Поновлено ОСОБА_1 з 31 грудня 2020 року на посаді заступника керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області та в органах прокуратури. Стягнуто з Одеської обласної прокуратури на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 126928,55 грн. У іншій частині позовних вимог відмовлено.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2021 року апеляційні скарги Офісу Генерального прокурора та Одеської обласної прокуратури задоволено частково. Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 травня 2021 року змінено в частині підстав для задоволення вимог позову про визнання протиправним та скасування наказу виконувача обов`язків керівника Одеської обласної прокуратури від 23 грудня 2020 року №3039к про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області та органів прокуратури. У іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 травня 2021 року залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 30 червня 2022 року касаційні скарги Офісу Генерального прокурора та Одеської обласної прокуратури задоволено. Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 травня 2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2021 року скасовано. Ухвалено у справі нове рішення,           яким відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Одеської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора, другої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
ІІІ. Провадження за виключними обставинами
20 березня 2023 року до Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд                          за виключними обставинами постанови Верховного Суду від 30 червня 2022 року в справі №420/1319/21, у якій позивач просить скасувати постанову Верховного Суду від 30 червня                 2022 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у касаційних скаргах Офісу Генерального прокурора та Одеської обласної прокуратури і залишити в силі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 травня 2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2021 року. 
Як на підставу перегляду постанови Верховного Суду від 30 червня 2022 року за виключними обставинами ОСОБА_1 посилається на Рішення Конституційного Суду України від                         01 березня 2023 року №1-р(II)/2023, яким визнано таким, що не відповідає Конституції України                (є неконституційним), пункт 6 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19 вересня 2019 року №113-IX, в якому визначалося, що з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру».
Ухвалою від 23 березня 2023 року Верховний Суд відкрив провадження за заявою                    ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Верховного Суду від                         30 червня 2022 року в справі №420/1319/21. 
29 березня 2023 року до Суду від Офісу Генерального прокурора надійшло пояснення на заяву               про перегляд судового рішення за виключними обставинами, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд постанови Верховного Суду від                   30 червня 2022 року в справі №420/1319/21 за виключними обставинами. 
07 квітня 2023 року та 24 квітня 2023 року до Суду надійшли пояснення по заяві про перегляд судового рішення за виключними обставинами від ОСОБА_1 із проханням задовольнити його заяву про перегляд постанови Верховного Суду від 30 червня 2022 року в справі №420/1319/21 за виключними обставинами.
Ухвалою Верховного Суду від 10 квітня 2023 року заяву ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Верховного Суду від 30 червня 2022 року в справі №420/1319/21 призначено до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами з 24 квітня 2023 року.
17 квітня 2023 року до Суду надійшло пояснення на заяву про перегляд судового рішення                        за виключними обставинами від Одеської обласної прокуратури, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд постанови Верховного Суду від                 30 червня 2022 року в справі №420/1319/21 за виключними обставинами.
ІV. Висновки Верховного Суду
Відповідно до частини першої статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.
Згідно з пунктом 1 частини п`ятої статті 361 КАС України підставами для перегляду судових  рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.
Приписами частини шостої статті 361 КАС України встановлено, що при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.
Відповідно до частини першої статті 365 КАС України заява про перегляд судового рішення                суду першої інстанції з підстав, визначених частиною другою, пунктами 1, 2 частини п`ятої статті 361 цього Кодексу, подається до суду, який ухвалив судове рішення.
Заява про перегляд судових рішень судів апеляційної і касаційної інстанцій з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, якими змінено або скасовано судове рішення, подається до суду тієї інстанції, яким змінено або ухвалено нове судове рішення (частина друга статті 365 КАС України).
Зважаючи на підстави звернення ОСОБА_1 із заявою про перегляд постанови Верховного Суду від 30 червня 2022 року в справі №420/1319/21 за виключними обставинами, Суд звертає увагу на те, що питання про перегляд за виключними обставинами судових рішень, які набрали законної сили, у зв`язку з встановленою Конституційним Судом України неконституційністю (конституційністю) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, вже було предметом розгляду Верховного Суду. 
Зокрема, об`єднана палата Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду розглядала зазначене питання в аспекті того, які судові рішення можуть переглядатися за виключними обставинами із указаної нормативної підстави. Так, у постанові від 19 лютого                2021 року в справі №808/1628/18 об`єднана палата Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду в цьому зв`язку висловила позицію, згідно із якою судове рішення про відмову              у задоволенні позовних вимог не передбачає можливості його примусового виконання й тому                 не може вважатися «не виконаним» у розумінні пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України, а значить не може переглядатися за виключними обставинами з указаної нормативної підстави. У цій постанові також значиться, що рішення Конституційного Суду України не змінює правового регулювання спірних правовідносин та не доводить факту допущення судом помилки при вирішенні спору, адже на час виникнення спірних правовідносин і на час прийняття рішення суду першої інстанції положення відповідної норми були чинними та підлягали застосуванню.
Аналогічна позиція щодо застосування приписів пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України підтримана об`єднаною палатою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду                   в ухвалах від 21 грудня 2022 року в справі №140/2217/19 та від 22 грудня 2022 року в справі №805/1312/16-а.
Такий же підхід Верховний Суд застосував і під час розгляду заяв про перегляд за виключними обставинами судових рішень у справі №600/1450/20-а (ухвала від 13 квітня 2023 року), у справі №200/5229/20-а (ухвала від 27 квітня 2023 року) та у справі №420/1255/21 (ухвала від 03 травня 2023 року).
Дещо схожий підхід до перегляду судових рішень за виключними обставинами з мотивів встановленої Конституційним Судом України неконституційності (конституційності) закону,            іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи, раніше висловила також Велика Палата Верховного Суду, зокрема, у постанові від 18 листопада 2020 року в справі №4819/49/19. З уваги на текстуальний виклад пункту 1 частини третьої             статті 459 Кримінального процесуального кодексу України (в якому немає застереження                «якщо рішення суду ще не виконане») - на підставі якого у справі №4819/49/19 і розглядалося питання про можливість перегляду остаточного судового рішення за виключними обставинами - в цій постанові акцентується на тому, що встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, має значення, перш за все, як рішення загального характеру, яким визначається правова позиція для вирішення наступних справ, а не як підстава для перегляду справи із ретроспективним застосуванням нової правової позиції і зміни таким чином стану правової визначеності, вже встановленої остаточним судовим рішенням.
Таким чином, дотримуючись окресленої правової позиції Верховного Суду щодо перегляду судових рішень, які набрали законної сили, з підстави, визначеної пунктом 1 частини п`ятої статті 361 КАС України, Суд у цій справі виходить із того, що постанова Верховного Суду від 30 червня 2022 року, щодо перегляду якої за виключними обставинами звернувся ОСОБА_1 , є судовим рішенням, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог, відповідно це судове рішення не підлягає примусову виконанню, тому - у значенні пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України - не може переглядатися за виключними обставинами. 
Із наведених мотивів необхідно також зауважити, що пункт 6 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19 вересня 2019 року №113-IX, визнаний неконституційним Рішенням Конституційного Суду України від 01 березня 2023 року             №1-р(II)/2023, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення,  що, своєю чергою, має значення для вирішення наступних справ та не може бути підставою для перегляду (зміни) правової позиції суду в спорі, щодо якого постановлене остаточне судове рішення.
У заяві ОСОБА_1 про перегляд постанови Верховного Суду від 30 червня 2022 року в  справі №420/1319/21 за виключними обставинами та його поясненнях також є посилання на неправильне застосування Верховним Судом норм матеріального права, неврахування при ухваленні рішення судової практики та допущені у судовому рішенні описки, що не є підставою,             з якою частина п`ята статті 361 КАС України допускає перегляд судових рішень у зв`язку з виключними обставинами.
Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 368 КАС України за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі.
Згідно з частиною першою статті 369 КАС України у разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу.
Керуючись статтями 359, 361, 368, 369 КАС України, Суд
У Х В А Л И В :
Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Верховного Суду від 30 червня 2022 року в справі №420/1319/21.
Постанову Верховного Суду від 30 червня 2022 року в справі №420/1319/21 залишити в силі.
Ухвала набирає законної сили з дати її постановлення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач:                                                                                О. В. Кашпур 
Судді:                                                                                                    О. Р. Радишевська
                                                                                                    С. А. Уханенко