Окрема думка
судді Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду 
ОСОБА_1 
справа № 161/8760/22
провадження № 51-2628 ск 23
15 травня 2023 року колегією суддів Верховного Суду у складі головуючої ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , на підставі ч. 1 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), було постановлено ухвалу про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 3 жовтня 2022 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 26 січня 2023 року. 
Ухвалою встановлено, що касаційна скарга подана належною особою, протягом визначеного законом строку на касаційне оскарження, її зміст відповідає вимогам, зазначеним у статті 427 КПК. 
Однак з такою позицією колегії суддів не погоджуюсь, виходячи з наступного.
28 квітня 2023 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 3 жовтня 2022 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 26 січня 2023 року. 
Зазначену касаційну скаргу було залишено без руху ухвалою Верховного Суду від 2 травня 2023 року в зв`язку з невідповідністю скарги пункту 4 статті 427 КПК, відповідно до якого, якщо касаційну скаргу подає захисник, представник потерпілого, до неї додаються оформлені належним чином документи, що підтверджують його повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, та надано особі, яка звернулась з касаційною скаргою, п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків з дня її отримання. 
Залишаючи без руху касаційну скаргу, Суд зазначив в ухвалі про те, що до касаційної скарги адвокат ОСОБА_5 на підтвердження своїх повноважень долучив копію доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги особі, яка відповідно до положень кримінального процесуального законодавства вважається затриманою та/або стосовно якої обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, копію посвідчення адвоката України, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю.
Водночас у вказаній ухвалі Суд зазначив, що зі змісту вказаного доручення вбачається, що воно діє протягом строку затримання та/або тримання такої особи під вартою, в той час як зі змісту резолютивної частини вироку Луцького міськрайонного суду Волинської області від 3 жовтня 2022 року вбачається, що запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 залишено попередній у вигляді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу та у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Ухвалою Волинського апеляційного суду від 26 січня 2023 року, вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 3 жовтня 2022 року щодо ОСОБА_4 залишено без зміни. Відтак вказаний вирок вступив в законну силу, у зв`язку з чим, колегія суддів дійшла до висновку, що адвокат ОСОБА_5 не надав відповідних повноважень на участь у даному кримінальному провадженні на стадії касаційного провадження. 
Також Судом було роз`яснено, що в разі неусунення недоліків касаційної скарги, залишеної без руху, касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
На виконання вимог ухвали Верховного Суду від 2 травня 2023 року адвокат ОСОБА_5 подав заяву на виправлення недоліків (вх. № 12607/0/170-23 від 09.05.2023), в якій, на мою думку, не дотримався положень пункту 4 статті 427 КПК. 
Так, відповідно до частин 1-3 статті 1 КПК порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України. Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України. Зміни до кримінального процесуального законодавства України можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до законодавства про кримінальну відповідальність, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.
У статті 50 КПК чітко визначено, якими документами підтверджуються повноваження захисника на участь у кримінальному провадженні, а саме: 1) свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю; 2) ордером, договором із захисником або дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
Крім цього, відповідно до постанови об`єднаної палати Верховного Суду від 18 листопада 2019 року в справі № 648/3629/17 (провадження № № 51-9792 кмо 18), згідно з чинним національним законодавством повноваження адвоката у кримінальному провадженні слід вважати належним чином підтвердженими, якщо захисник до свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю надав хоча б один із документів, передбачених пунктом 2 частини 1 статті 50 КПК, а саме: або ордер, виданий відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», або договір із захисником, або доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
Проте, на усунення недоліків адвокат ОСОБА_5 не надав доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги, відповідно до якого він наділений повноваженнями представляти інтереси засудженого саме на стадії касаційного провадження.
Водночас, посилання у заяві поданій на виправлення недоліків на те, що видача доручень на надання БВПД здійснюється, зокрема згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 17 вересня 2014 року № 465 (далі - постанова), де зазначено, що видане центром доручення для надання правової допомоги особі, яка відповідно до положень кримінального процесуального законодавства вважається затриманою, особі, якій обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, діє протягом строку затримання та/або тримання такої особи під вартою, а у разі коли судом апеляційної інстанції щодо такої особи ухвалено обвинувальний вирок або постановлено ухвалу про залишення обвинувального вироку суду першої інстанції без змін, видане центром доручення діє до завершення кримінального провадження в суді касаційної інстанції - не узгоджується з вищезазначеними положеннями КПК.
Так, вказаною постановою затверджено Методику обчислення розміру винагороди адвокатів, які надають безоплатну вторинну правову допомогу (далі - Методика), що визначає лише механізм обчислення розміру винагороди адвокатів, які надають безоплатну вторинну правову допомогу. 
У зазначеній Методиці дійсно вказано, що видане центром доручення для надання правової допомоги особі, яка відповідно до положень кримінального процесуального законодавства вважається затриманою, особі, якій обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, діє протягом строку затримання та/або тримання такої особи під вартою. У разі коли судом апеляційної інстанції щодо такої особи ухвалено обвинувальний вирок або постановлено ухвалу про залишення обвинувального вироку суду першої інстанції без змін, видане центром доручення діє до завершення кримінального провадження в суді касаційної інстанції.
Проте, зазначена Методика є підзаконним нормативним актом, який не може змінювати зміст закону, а саме положення частини 1 статті 50 КПК, якими чітко врегульовано, якими документами підтверджуються повноваження захисника.
Водночас відкриття касаційного провадження за таких обставин (без належного підтвердження повноважень на стадії касаційного розгляду) може призвести до порушення права на захист. 
З огляду на зазначені норми КПК, вважаю, що адвокатом ОСОБА_5 не усунуто недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху, у зв`язку з чим, на мою думку, касаційна скарга підлягала поверненню. 
 
Суддя                                                                                                 ОСОБА_1