Дата документу 19.05.2023 Справа № 336/10656/21

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ЄУН 336/10656/21 Головуючий у І інстанції: Дацюк О.І.
Провадження № 22-ц/807/606/23                                         Суддя-доповідач: Поляков О.З.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
19 травня 2023 року        м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

Головуючого:         Полякова О.З.,
суддів: Кухаря С.В.,
        Крилової О.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06 грудня 2022 року у справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2021 року Концерн «МТМ» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання.
В обґрунтування позову Концерн зазначав, що у період з 01 жовтня 2015 року до 01 листопада 2021 року позивач надав відповідачам послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за адресою: АДРЕСА_1 , на загальну суму 9600 грн, за яку відповідачі не сплатили. Претензій від відповідачів щодо якості теплової енергії за вказаний період не надходило. 
Посилаючись на наведені обставини, Концерн «МТМ» просив стягнути з відповідачів на його користь суму заборгованості у розмірі 9600 грн, а також судовий збір.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06 грудня 2022 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з відповідачів на користь Концерну «МТМ» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з жовтня 2015 року до жовтня 2021 року у розмірі 9600 грн та витрати зі сплати судового збору в сумі 756,67 грн з кожного.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просять рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06 грудня 2022 року скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначають, що суд першої інстанції порушив норми процесуального закону, внаслідок чого відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не отримали копії ухвали суду про відкриття провадження, а, отже, були позбавлені можливості надати суду першої інстанції докази повного погашення заборгованості перед позивачем.
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.
Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до розгляду без повідомлення учасників справи. Надано учасникам справи строк для надання відзиву на апеляційну скаргу.
Учасники справи, своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались, що в силу ч. 3 цієї статті не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. 
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Частинами 2, 3 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Європейський суд з прав людини досить часто посилається на принцип рівності перед законом і судом у своїх рішеннях, при тому, що засади рівності і змагальності у судовому процесі виведені ним із принципу верховенства права, якому підпорядкована вся Конвенція про захист прав та основоположних свобод, та є складовою права на справедливий суд, гарантованого статтею 6 Конвенції. Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (рішення у справах «Dombo Beheer B.V. v. The Netherlands» від 27 жовтня 1993 р., заява № 14448/88, п. 33, та «Ankerl v. Switzerland» від 23 жовтня 1996 р., заява № 17748/91 п. 38). Принцип рівності був неодноразово застосований ЄСПЛ і у справах щодо України (справа «Надточій проти України» (Nadtochiy v. Ukraine, заява № 7460/03), рішення від 15 травня 2008 р.)
Цей принцип запроваджено і статтею 12 ЦПК, де прямо зазначено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Враховуючи, що суд першої інстанції розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи про судове засідання на підставі наявних у справі доказів, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не отримували копії ухвали суду першої інстанції про відкриття провадження у справі, відповідачі не надали копії квитанцій про оплату житлово-комунальних послуг у період з 01 листопада 2021 року до 11 лютого 2022 року, з метою дотримання принципу рівності сторін перед судом, та відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе прийняти цей доказ, на який скаржникипосилаються в апеляційній скарзі. 
Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.
За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі – Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Задовольняючи позовні вимоги Концерну «МТМ» та стягуючи заборгованість за спожиті послуги з опалення солідарно з відповідачів, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджені наданими доказами, а відповідачі не скористались наданим їм правом надати письмові заперечення з приводу заявленого позову та правильності нарахування суми заборгованості.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком з огляду на таке.
Так, суд першої інстанції встановив, підтверджено матеріалами справи та не заперечували сторони, що позивачам надавались послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , у якій зареєстровані відповідачі, що підтверджується витягом з Реєстру територіальної громади м. Запоріжжя (а.с. 9-11).
Відповідно до довідки філії Концерну «Міські теплові мережі» щодо заборгованості за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, а також розрахунку суми заборгованості, за період з 01 жовтня 2015 року до 01 листопада 2021 року заборгованість відповідачів за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води складає 9600 грн. (а.с. 4, 5, зворот). 
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, відповідно до якої цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Таким чином, між позивачем та відповідачами виникли відносини, що породжують цивільні права та обов`язки, оскільки позивач надає житлово-комунальні послуги до квартири, в якій зареєстровані відповідачі, а відповідачі ними користуються.
Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, одностороння відмова не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також права та обов`язки зазначених учасників відносин регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».
Відповідно до статті 1 зазначеного Закону комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреб фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням. Споживачем за цим Законом є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.
Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача вчасно одержувати якісні житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та згідно з умовами договору на надання таких послуг. Водночас відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
За умовами ст. 68 Житлового кодексу України та ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» закріплено обов`язок споживача оплачувати вказані послуги.
Згідно з Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі – Правила), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 за № 630, централізоване постачання гарячої води - це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у гарячій воді, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем гарячого водопостачання.
Відповідно до Правил, централізоване опалення – це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання.
Таким чином, позивач є виконавцем з надання послуг з теплопостачання та надавав послуги з централізованого теплопостачання у приміщення квартири відповідачів.
Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Порушенням зобов`язання, відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Суд першої інстанції встановив, що позивач виконував свій обов`язок з надання послуг, відповідачі ними користувались, а тому виходячи із вищенаведених вимог законодавства відповідачі були зобов`язані своєчасно вносити плату за надані комунальні послуги.
Разом з тим, матеріали справи містять докази на підтвердження того, що станом на 11 лютого 2022 року відповідачі погасили заборгованість перед позивачем у повному обсязі. Так, 15 грудня 2021 року на рахунок позивача здійснено оплату в сумі 1305,54 грн, 24 грудня 2021 року – 400 грн. та 200 грн, 14 січня 2022 року – 700 грн, 375,79 грн та 28,28 грн, 11 лютого 2022 року – 8520 грн (а.с. 33-38).
Звертаючись до суду з позовом, Концерн «МТМ» надав до суду довідку та розрахунок заборгованості від 13 грудня 2021 року, що свідчить про те, що вищезазначені суми, сплачені відповідачами вже після подання позову не були враховані. 
Таким чином,на момент прийняття оскаржуваного рішення суду, правові підстави для стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в сумі 9600 грн були відсутні.
Викладене свідчить про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає матеріалам справи, висновок суду про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання є помилковим.
Окрім цього в порушення вимог ст..ст.263-265 ЦПК України в рішенні суду першої інстанції взагалі не зазначені правові підстави для задоволення позову.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, у зв`язку з чим, рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06 грудня 2022 року, на підставі ч. 1 ст. 376 ЦПК України належить скасувати, та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову Концерну «МТМ».
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Оскільки новою постановою апеляційний суд відмовляє у задоволенні позовних вимог повністю,  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 мають право на компенсацію суми судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги кожним із них у розмірі 1135 грн, які належить стягнути з позивача.
Керуючись ст. ст. 7 ч. 13, 141, 367, 369 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 381, 382, 384, п. 1 ч. 1 ст. 389 ЦПК України, колегія суддів,- 
ПОСТАНОВИЛА :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 – задовольнити.
Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06 грудня 2022 року– скасувати, прийняти нову постанову, за якою:
«У задоволенні позову Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання – відмовити.»
Стягнути з Концерну «Міські теплові мережі» на користь  ОСОБА_1 судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, в розмірі 1135 (одна тисяча сто тридцять п`ять)гривень.
Стягнути з Концерну «Міські теплові мережі» на користь  ОСОБА_2 судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, в розмірі 1135 (одна тисяча сто тридцять п`ять)гривень.
Стягнути з Концерну «Міські теплові мережі» на користь  ОСОБА_3 судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, в розмірі 1135 (одна тисяча сто тридцять п`ять)гривень.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 19 травня 2023року.

Головуючий:

Судді: