ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2023 року	Львів	Справа № 607/18440/22 пров. № А/857/2394/23	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді -                                            Мікули О. І.,
суддів          -                                                    Гінди О. М., Курильця А. Р.,
з участю секретаря судового засідання –     Єршової Ю. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові в залі суду апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у Тернопільській області Департаменту патрульної поліції на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 січня 2023 року у справі №607/18440/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Тернопільській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

суддя в 1-й інстанції – Марциновська І. В.,
час ухвалення рішення – 13.01.2023 року, 
місце ухвалення рішення – м. Тернопіль,
дата складання повного тексту рішення – не зазначено,

                                                  в с т а н о в и в:

Позивач – ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача - Управління патрульної поліції у Тернопільській області Департаменту патрульної поліції, в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення ЕАР №6251729 від 05 грудня 2022 року, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладено штраф у розмірі 340 грн.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області позов задоволено. Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАР №6251729 від 05 грудня 2022 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 340 гривень. Закрито відносно ОСОБА_1 провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що 05 грудня 2022 року о 15 год. 40 хв.  позивач, керуючи транспортним засобом марки «Renault» державний номерний знак НОМЕР_1 , не виконав вимогу дорожнього знаку 3.41 «Контроль» та здійснив проїзд без зупинки, чим порушив п.8.4 (в) Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.122 КУпАП. Зазначає, що Інспектором патрульної поліції встановлена особа правопорушника, ступінь його вини та інші обставини, жодних переконливих підстав своєї невинуватості позивачем на місці вчинення правопорушення не надано, постанова винесена згідно зі ст.258 КУпАП. Звертає увагу, що з матеріалів відео фіксації, які долучені до апеляційної скарги вбачається факт керування позивачем транспортним засобом при вказаній події, процедура розгляду адміністративної справи щодо нього. Крім того, відеозаписом з нагрудної відеокамери поліцейського зафіксовано твердження свідків про те, що позивачем було порушено вимогу дорожнього знаку 3.41 «Контроль» при проїзді блок-поста. Також свідки надали письмові пояснення щодо факту правопорушення позивача, а саме: порушення вимоги дорожнього знаку 3.41 «Контроль», які містяться у матеріалах справи щодо позивача за ч.1 ст.130 КУпАП. Таким чином, вважає, що факт вчинення адміністративного правопорушення підтверджується матеріалами відеофіксації та поясненнями свідків, а тому оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення винесена з дотриманням норм чинного законодавства та підстави для її скасування відсутні. Просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою у задоволенні позову відмовити.
Відзив на апеляційну скаргу позивачем поданий не був. Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Учасники справи в судове засідання не прибули, хоча про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, оскільки відповідно до ч.2 ст.268 КАС України учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду, а згідно з ч.3 ст.268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій, тому суд вважає можливим проведення розгляду справи в їх відсутності за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів, згідно з ч.4 ст.229 КАС України без фіксування судового засідання технічними засобами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що постановою серії ЕАР №6251729 від 05 грудня 2022 року у справі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП та накладено на нього штраф у розмірі 340 грн.
Із змісту оскаржуваної постанови вбачається, що позивач 05 грудня 2022 року о 15 год. 40 хв. 13 с. на автомобільній дорозі М30300 м, керуючи транспортним засобом марки «Renault» моделі «Magnum AE 430», державний номерний знак НОМЕР_1 , не виконав вимогу дорожнього знаку 3.41 «Стоп контроль» та здійснив проїзд без зупинки, чим порушив п.8.4 (в) Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення та не надано доказів вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, а тому постанова ЕАР №6251729 від 05 грудня 2022 року про накладення на позивача адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн підлягає скасування, а провадження у справі – закриттю.
Даючи правову оцінку такому висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Згідно зі ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Ст.9 КУпАП передбачає, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно зі ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За змістом п.1.3 та п.1.9 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух» передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Відповідно до п.1.9 ПДР України особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Згідно з п.8.4 (в) Правил дорожнього руху заборонні знаки запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.
Пункт 3.41 розділу 33 «Дорожні знаки» Правил дорожнього руху передбачає, що дорожній знак «Контроль» забороняє проїзд без зупинки перед контрольними пунктами (дорожня станція патрульної поліції, карантинний пост, прикордонна зона, закрита територія, пункт оплати проїзду на платних дорогах тощо).
Згідно з ч.1 ст.122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Ст.251 КУпАП України передбачає, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 05 грудня 2022 року о 15 год. 40 хв. 13 с. на автомобільній дорозі М30300 м, керуючи транспортним засобом марки «Renault» моделі «Magnum AE 430», державний номерний знак НОМЕР_1 , не виконав вимогу дорожнього знаку 3.41 «Стоп контроль» та здійснив проїзд без зупинки, чим порушив п.8.4 (в) Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП.
Колегією суддів оглянуто відеозапис, який долучено до матеріалів справи, на якому зафіксовано факт руху патрульної поліції за транспортним засобом марки «Renault» моделі «Magnum AE 430», державний номерний знак НОМЕР_1 , яким керував позивач та спробою працівників патрульної поліції зупинити останнього, на що позивач тривалий проміжок шляху не реагував. Крім того, вказаним відеозаписом зафіксовано зупинення позивача, повідомлення йому про причини зупинки транспортного засобу. Також відеозаписом зафіксовано притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП.
Зі змісту постанови вбачається, що про фіксацію вчиненого правопорушення зазначено в оскаржуваній постанові (а.с.3).
Крім того, у матеріалах справи містяться письмові пояснення ОСОБА_2 від 05 грудня 2022 року, який зазначив, зокрема, що 05 грудня 2022 року під час несення служби, як працівник ЗСУ, на стаціонарному пості «Підволочиськ» було виявлено транспортний засіб «Renault Magnum АЕ 430» д.н.з. НОМЕР_1 з напівпричіпом Krone SDP27 д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , 1958 р.н., який не виконав вимоги дорожнього знаку 3.41 «Стоп-контроль» - здійснивши проїзд без зупинки. На вказані ним жести щодо зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 не відреагував та поїхав в напрямку с.Кам`янки. Вказану інформацію надав працівникам поліції наряду Юпітер 0202. Водії, які проїздили пост повідомляли, що водій вищезазначеного транспортного засобу неодноразово створював аварійну ситуацію для інших учасників дорожнього руху.
Таким чином, вище вказані докази є логічно узгодженими та у їх сукупності стверджують факт порушення позивачем п.8.4 (в) Правил дорожнього руху, а саме: не виконання вимог дорожнього знаку 3.41 «Стоп контроль» та здійснив проїзд без зупинки, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП.
Ст.72 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
За приписами ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.
Відповідно до ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
З врахуванням наведеного вище, колегія суддів вважає, що відповідачем належним доказами підтверджено порушення ОСОБА_1 п.8.4 Правил дорожнього руху України, доказів на спростування вищевказаного факту позивачем не надано, а судом не здобуто.
Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів вважає, що постанова про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії ЕАР №6251729 від 05 грудня 2022 року прийнята правомірно, оскільки відповідачем належними та допустимими доказами доведено факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги є підставними та спростовують відповідні висновки суду першої інстанції з вищенаведених мотивів.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
З врахуванням усіх вищенаведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно встановив обставини справи та прийняв рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим відповідно до вимог ст.317 КАС України рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення.
Керуючись ст.229, 242, 243, 250, 268, 271, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд,    
                                              
                                                         п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у Тернопільській області Департаменту патрульної поліції задовольнити.
Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 січня 2023 року у справі №607/18440/22 скасувати та прийняти постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя	 	О. І. Мікула 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	А. Р. Курилець  	
Повне судове рішення складено 10 травня 2023 року.