Номер провадження: 22-ц/813/3182/23 
Справа № 522/11722/21
Головуючий у першій інстанції Павлик І. А.
Доповідач Заїкін А. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.04.2023 року                                                                 м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 522/11722/21
Номер провадження: 22-ц/813/3182/23

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
- головуючого судді – Заїкіна А.П. (суддя – доповідач),
- суддів – Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.,
за участю секретаря судового засідання – Власенко С.І.,

учасники справи: 
- позивач – Департамент комунальної власності Одеської міської ради,
- відповідач –  ОСОБА_1 ,
- третя особа, яка не заявляє самостійних вимоги щодо предмету спору – Одеська міська рада, 

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Департаменту комунальної власності Одеської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимоги щодо предмету спору на стороні позивача – Одеська міська рада, про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення, за апеляційною скаргою Департаменту комунальної власності Одеської міської ради на рішення Приморського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Павлик І.А. 22 лютого 2022 року, повний текст рішення складений 04 березня 2022 року,

встановив:
2. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

В червні 2021 року Департамент комунальної власності Одеської міської ради звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить усунути перешкоди у користуванні шляхом виселення ОСОБА_1 з нежитлового приміщення підвалу № 501, загальною площею - 26,9 кв. м., що розташоване за адресою - АДРЕСА_1 на користь Територіальної громади м. Одеси, в особі Одеської міської ради, управління яким здійснює Департамент комунальної власності Одеської міської ради. Позивач також просить стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі – 2 270 грн.. 
Департамент комунальної власності Одеської міської ради обґрунтовані позовні вимоги тим, що нежитлове приміщення підвалу № 501, загальною площею - 26,9 кв. м., розташоване за адресою - АДРЕСА_1 , належить територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради, управління яким здійснює Департамент комунальної власності. 
В ході проведення інвентаризації об`єктів комунальної власності позивачу стало відомо, що зазначене нежитлове приміщення поза волею власника самовільно зайнято відповідачкою, яка мешкає у квартирі АДРЕСА_2 .
Посилаючись на незаконне зайняття відповідачкою зазначеного приміщення підвалу, позивач просить суд усунути перешкоди у користуванні майном (а. с. 2 - 7).

Позиція відповідачки в суді першої інстанції

В запереченнях на позовну заяву, які за своєю суттю є відзивом на позов, ОСОБА_1 зазначає про те, що вона ніколи не займала нежитлове приміщення підвалу № 501, загальною площею - 26,9 кв. м., яке розташоване за адресою - АДРЕСА_1 . Дане приміщення на її думку належить КП «ЖКС «Фонтанський», який у 2016 році заселив в нього двірників (циганів) у кількості 8-м чоловік для проживання, які вживали та розповсюджували наркотичні засоби. Такий спосіб життя даних осіб, призвів до того, що будинку було завдано шкоди (вирвані кодові замки, чугунні сходинки, перила, поштові скриньки, електродроти, що призвело до пожежі), у зв`язку з чим мешканці будинку неодноразове звертались до директора КП «ЖКС «Фонтанський» із відповідними заявами. У зв`язку з чим, в цілях безпеки мешканців будинку зазначене нежитлове приміщення підвалу було зачинено мешканцями будинку до тих пір поки не будуть відшкодовані збитки. З огляду на вищевикладене, відповідачка просить суд відмовити у задоволені позову (а. с. 66 – 68).

Позиція позивача в суді першої інстанції щодо доводів відповідачки

У відповіді на відзив, позивач зазначив, що 26.10.2021 його уповноваженими особами було здійснено додатковий виїзд для встановлення чи підтвердження факту зайняття нежитлового приміщення підвалу № 501, загальною площею - 26,9 кв. м., що розташоване за адресою - АДРЕСА_1 , за результатами якого складено відповідний акт обстеження. В акті зазначено, що підвалом користується відповідачка (а. с. 80 - 86).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 22 лютого 2022 року відмовлено у задоволені вищевказаних позовних вимог Департаменту комунальної власності Одеської міської ради.
Рішення суду мотивоване тим, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що саме відповідачкою позивачу чиняться перешкоди у користуванні ним майном. З наданих актів обстеження нежитлового приміщення підвалу, загальною площею - 26,9 кв. м., розташованого за адресою - АДРЕСА_1 , від 24.02.2021 та від 26.10.2021, доданих до них роздруківок фото входу до приміщення підвалу, не вбачається зайняття належного позивачу приміщення саме відповідачкою. При цьому суд враховує, що зазначені акти складені за відсутності відповідачки. Інших доказів на підтвердження заявлених позовних вимог позивачем не надано (а. с. 123 - 124).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Департамент комунальної власності Одеської міської ради в апеляційній скарзі просить рішення Приморського районного суду міста Одеси від 22 лютого 2022 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення про задоволення вищевказаних позовних вимог. Стягнути з відповідача сплачений судовий збір.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справ, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.
Апелянт зазначає, що: 1) законним власником спірного майна на теперішній час є - Територіальна громада м. Одеси, право власності на вказане майно ніким не оспорюється; 2) помилковими є висновки суду першої інстанції про ненадання доказів про незаконне зайняття відповідачкою нежитлового приміщення (а. с. 130 – 138).

Узагальнені доводи відповідачки в апеляційному суді

Відповідачка ОСОБА_1 не скористалась правом надання відзиву на апеляційну скаргу. Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 23.06.2022 року апеляційну скаргу Департаменту комунальної власності Одеської міської ради на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 лютого 2022 року залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків (а. с. 144 -144 зворотна сторона).
На виконання вимог ухвали апелянтом було надано заяву про усунення недоліків апеляційної скарги (а. с. 152 – 154).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 06.07.2022 року продовжено Департаменту комунальної власності Одеської міської ради строк для усунення недоліків апеляційної скарги (а. с. 158 – 158 зворотна сторона).
На виконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху апелянтом подано до суду заяву, якою усунуто зазначені в ухвалі недоліки (а. с. 164 – 165).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від  09.08.2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Департаменту комунальної власності Одеської міської ради на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 лютого 2022 року (а. с. 171 – 171 зворотна сторона).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від  09.08.2022 року закінчено підготовку справи до апеляційного розгляду, справу призначено до розгляду в приміщенні Одеського апеляційного суду (а. с. 172).
В судовому засіданні ОСОБА_2 , діюча в інтересах Департаменту комунальної власності Одеської міської, ради просила апеляційну скаргу задовольнити.
Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Причини неявки не повідомили. Заяв та клопотань не надали.
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, час знаходження справи на розгляді апеляційного суду, неодноразове призначення справи до розгляду, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляду справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, думку учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні про можливість розгляду справи за відсутності її інших учасників, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її інших учасників.

3. Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Департаменту комунальної власності Одеської міської ради не підлягає задоволенню.

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

На підставі рішення Виконавчого комітету ОМР від 20.03.2008 № 305 видано свідоцтво про право власності від 21.04.2008 серії НОМЕР_1 та витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 29.05.2008 № 19005722, які посвідчують, що нежитлове приміщення підвалу № 501, загальною площею - 26,9 кв. м., що розташоване за адресою - АДРЕСА_1 , належить територіальній громаді м. Одеси, в особі Одеської міської ради, на праві комунальної власності.
Відповідно до акту обстеження нежитлового приміщення підвалу, загальною площею - 26,9 кв. м., розташованого за адресою - АДРЕСА_1 , від 24.02.2021, складеного та підписаного фахівцем відділу інвентаризації та реєстрації - ОСОБА_3 , поза волею власника територіальної громади м. Одеси було самовільно зайнято вищевказане приміщення ОСОБА_1 , яка мешкає у квартирі АДРЕСА_3 , що розташована за тією ж адресою, яка перешкоджає доступу до приміщення підвалу та додано роздруківку фото входу до підвалу (а. с. 30 - 31).
В акті обстеження нежитлового приміщення підвалу, загальною площею - 26,9 кв. м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 від 26.10.2021, складеного та підписаного фахівцем відділу інвентаризації та реєстрації ОСОБА_4 , юрисконсультом ОСОБА_5 та мешканцем квартири АДРЕСА_4 ОСОБА_6 зазначається, що зі слів мешканця квартири АДРЕСА_4 ОСОБА_7 , який мешкає над вищевказаним приміщенням підвалу, дане приміщення захоплено мешканкою квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_1 .. Самовільно встановлено замки на двері, доступ не надано. До акту додано фотофіксацію входу до підвалу, з якої вбачається, зокрема, встановлення зварених із арматури дверей, на які навішений замок (а. с. 87 - 88).
По справі виникли правовідносини щодо усунення власнику перешкод у користуванні його майном.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги його висновків не спростовують. 
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.
Частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК ).
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню. Повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі 

Згідно з ч. 1 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.
Відповідно до ч. 2 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб`єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
За правилами ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Положеннями ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Тлумачення наведених норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження майном, що перебуває у приватній власності, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі звернутися до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом виселення (негаторний позов).
При цьому для задоволення вимог власника достатньо встановити факт об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей.
Таким чином, право власності як абсолютне право має захищатися лише при доведенні самого факту порушення.
Відповідно до п. 1.1. та п. 1.2. Положення «Про департамент комунальної власності Одеської міської ради», що затверджене рішенням Одеської міської ради від 19.02.2013р. № 2752-VI, департамент комунальної власності Одеської міської ради є виконавчим органом Одеської міської ради та наділяється повноваженнями щодо управління комунальною власністю територіальної громади міста.
Згідно п. 2.2.1.2 до Положення, Департамент «здійснює повноваження орендодавця комунального майна територіальної громади, що знаходиться в управлінні Департаменту, а також контроль за повнотою та своєчасного внесення орендарями орендної плати за договорами оренди цілісних майнових комплексів, укладеними Одеською міською радою укладає договори оренди. Здійснює облік договорів оренди, укладених безпосередньо Департаментом, та облік договорів оренди, погоджених з Департаментом у встановленому порядку».
Відповідно до п. 2.6. Положення одним із основних завдань Департаменту є організація претензійно-позовної роботи. У встановленому порядку здійснює захист прав; та інтересів територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради в усіх судових органах з питань, що віднесені до компетенції Департаменту.
Звертаючись до суду з позовом, департамент Одеської міської ради посилався на те, що ОСОБА_1 використовує нежитлове приміщення підвалу №501, загальною площею - 26,9 кв. м., що розташоване за адресою - АДРЕСА_1 , без належних правових підстав, чим створює перешкоди власнику у користуванні власністю.
Так, постановою Кабінету Міністрів України від 05 листопада 1991 року №311 «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною власністю)» затверджений перелік державного майна України, яке передавалося у власність адміністративно-територіальних одиниць (комунальної власності), на підставі якої прийнято рішення Одеської обласної ради народних депутатів від 25 листопада 1991 року № 266-XXI «Про розмежування державного майна між власністю обласної ради, міст обласного підпорядкування та районів області», яким весь нежитловий фонд рад був переданий у комунальну власність.
Зокрема, до такого майна був віднесений житловий та нежитловий фонд Рад народних депутатів.
Тобто, на виконання зазначеної постанови, рішенням Одеської обласної ради народних депутатів від 25 листопада 1991 № 266-ХХІ «Про розмежування державного майна між власністю обласної ради, міст обласного підпорядкування та районів області» до переліку державного майна, що передається у власність міст обласного підпорядкування був включений житловий та нежитловий фонд місцевих рад народних депутатів до складу якого і увійшло, зокрема нежитлове приміщення підвалу №501, загальною площею - 26,9 кв. м., що розташоване за адресою - АДРЕСА_1 .
Таким чином, територіальною громадою м.Одеси в установленому законом порядку було набуто право на вищевказане нежитлове приміщення з 1991 року.
З огляду на викладене, матеріалами справи підтверджено, що нежитлове приміщення підвалу №501, загальною площею - 26,9 кв.м., що розташоване за адресою - АДРЕСА_1 , є об`єктом комунальної власності територіальної громади м.Одеси в особі Одеської міської ради відповідно до свідоцтва про право власності від 21.04.2008 року серії НОМЕР_1 , виданого комітетом Одеської міської ради на підставі рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 20.03.2008 року №305, технічним паспортом від 11.12.2007 року, витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 29.05.2008 року №19005722 (а. с. 21 - 29).
При цьому у ст. 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину.
Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована.
Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.
На теперішній час право власності об`єкта комунальної власності територіальної громади м. Одеси, в особі Одеської міської ради, на нежитлове приміщення підвалу №501, загальною площею - 26,9 кв. м., що розташоване за адресою - АДРЕСА_1 , не спростовано в судовому порядку.
Єдиним власником спірного нежитлового приміщення є - територіальна громада м. Одеси, в особі Одеської міської ради, від імені якої діє департамент комунальної власності Одеської міської ради.
24.02.2021 року за результатами обстеження нежитлового приміщення підвалу загальною площею - 26,9 кв. м., розташованого за адресою - АДРЕСА_1 , складено Акт, в якому вказано, що поза волею власника територіальної громади м. Одеси було самовільно зайнято вищевказане приміщення ОСОБА_1 , яка мешкає у квартирі АДРЕСА_3 , що розташована за тією ж адресою, яка перешкоджає доступу до приміщення підвалу та додано роздруківку фото входу до підвалу (а. с. 30 - 31).
26.10.2021 року за результатами обстеження вищевказаного приміщення підвалу загальною площею - 26,9 кв. м., розташованого за адресою - АДРЕСА_1 від 26.10.2021, було складено та підписано фахівцем відділу інвентаризації та реєстрації ОСОБА_4 , юрисконсультом ОСОБА_5 та мешканцем квартири АДРЕСА_4 ОСОБА_8 . Акт, в якому вказано, що зі слів мешканця квартири АДРЕСА_4 ОСОБА_7 , який мешкає над вищевказаним приміщенням підвалу, дане приміщення захоплено мешканкою квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_1 , самовільно встановлено замки на двері, доступ не надано. До акту додано фотофіксацію входу до підвалу, з якої вбачається, зокрема, встановлення зварених із арматури дверей на які навішено замок (а. с. 87 - 88).
ОСОБА_1 заперечує факт зайняття нею спірного приміщення підвалу.
Відповідно до абз. 9 ст. 4 ЖК України до житлового фонду не входять нежилі приміщення в жилих будинках, призначені для торгівельних, побутових та інших потреб непромислового характеру.
Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319, 321, 386, 391 Цивільного кодексу України визначено поняття, зміст здійснення, непорушність і засади захисту права власності, а також, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
У комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді, а управління цим майном здійснює безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.
Відповідно до ч. 2 ст. 327 ЦК України управління майном, що у комунальні власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.
Враховуючи те, що Одеська міська рада є колегіальним органом, органом місцевого самоврядування, вона діє лише через створені нею виконавчі органи місцевого самоврядування, виконавчий комітет, відділ, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виключний перелік вказаний органів міститься в Законі України «Про місцеве самоврядування».
Департамент комунальної власності Одеської міської ради є виконавчим органом Одеської міської ради і здійснює облік, контроль та управління комунальним майном відповідно до Положення про департамент комунальної власності Одеської міської ради, затвердженого рішенням Одеської міської ради від 19.02.2013 року № 2752-VІ.
Відповідно до ч. 8 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом
Згідно зі ст. 391 ЦК України власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права власності, гарантованого ст. 41 Конституції України, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.
За змістом ст. 319 ЦК України тільки власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 41 Конституції України, п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.
При цьому слід зазначити, що відповідно до п. 3 ст. 66 Закону України «Про виконавче провадження» виселення полягає у звільненні приміщення, зазначеного у виконавчому документі, від особи (осіб), яка виселяється, її майна, домашніх тварин та у забороні такій особі користуватися цим приміщенням. Примусовому виселенню підлягають виключно особи, зазначені у виконавчому документі.
Позивачем не було надано доказів звернення до правоохоронних органів щодо усунення перешкод в користуванні нерухомим майном. Відсутні докази звернення ЖЕК до правоохоронних органів щодо незаконного зайняття спірного нежитлового приміщення. Відсутні Акти, складені за участю обслуговуючих організацій, щодо зайняття спірного нежитлового приміщення.
Наданні позивачем акти обстеження, складені за відсутності відповідачки, не можуть бути безумовним доказом зайняття ОСОБА_1 спірного нежитлового приміщення.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що Департаментом комунальної власності Одеської міської ради не доведено належними та допустимими доказами, в розумінні положень ст. ст. 76 - 81 ЦПК України, що саме відповідачкою позивачу чиняться перешкоди у користуванні ним майном. З наданих односторонніх актів обстеження нежитлового приміщення підвалу, загальною площею - 26,9  кв. м., розташованого за адресою -  АДРЕСА_1  від 24.02.2021 та від 26.10.2021 та доданих до них роздруківок фото входу до приміщення підвалу, не можна дійти до обґрунтованого висновку про зайняття належного позивачу приміщення саме відповідачкою. 

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції 

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги  Департаменту комунальної власності Одеської міської ради є недоведеними, а тому її необхідно залишити без задоволення.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.
За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є справедливим, законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги Департаменту комунальної власності Одеської міської ради відсутні.

Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.
Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389,390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу Департаменту комунальної власності Одеської міської ради – залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду міста Одеси від 22 лютого 2022 року – залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 25 квітня 2023 року.

Головуючий суддя:                                        А. П. Заїкін

Судді:                                                         О. В. Князюк
                                                                       
                                                               О. М. Таварткіладзе