ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ 
 
23 травня 2023 року
м. Київ
справа № 350/334/22
провадження № 51 - 3102 км 22
 
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
 
головуючої                                                 ОСОБА_1 ,
суддів                                                           ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання               ОСОБА_4 ,
прокурора                                                   ОСОБА_5 ,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12021091220000124, за обвинуваченням 
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 несудимої,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 191, ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 362, ч. 3 ст. 362 Кримінального кодексу України (далі - КК),
за касаційною скаргою прокурора, яка брала участь у суді апеляційної інстанції, ОСОБА_7 на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 18 липня 2022 року.
 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Долинського районного суду від 17 травня 2022 року ОСОБА_6 засуджена до покарання:
- за ч. 1 ст. 191 КК - у виді позбавлення волі на строк 1 рік з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на підприємствах, установах, організаціях всіх форм власності на строк 1 рік;
- за ч. 3 ст. 191 КК - у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на підприємствах, установах, організаціях всіх форм власності на строк 2 роки;
- за ч. 1 ст. 362 КК - у виді штрафу в розмірі дві тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становило 34 000 грн.
- за ч. 3 ст. 362 КК - у виді позбавлення волі на строк 3 роки 2 місяці з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на підприємствах, установах, організаціях всіх форм власності на строк 2 роки.
Згідно з ч. 1 ст. 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 2 місяці з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на підприємствах, установах, організаціях всіх форм власності на строк 2 роки.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_6 звільнена від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік з покладенням на неї обов`язків, передбачених ст. 76 КК.
ОСОБА_6 визнана винуватою у тому, що вона, обіймаючи з 3 червня 2021 року посаду начальника відділу поштового зв`язку № 2 Івано-Франківської дирекції АТ «Укрпошта», що на вул. Січових Стрільців, 29 у с. Спас Рожнятівського району з повною матеріальною відповідальністю за всі товарно-матеріальні цінності та грошові кошти, які були їй ввірені, порушила вимоги чинних нормативних актів і незаконно привласнила грошові кошти AT «Укрпошта» на загальну суму 158 947,35 грн.
Так, 2 жовтня 2021 ОСОБА_6 , використовуючи свій робочий комп`ютер, за допомогою, особистого логіну та паролю, які їй було надано як начальнику відділення поштового зв`язку, увійшла в програму АРМЗ (автоматизоване робоче місце зв`язку) та, маючи умисел на привласнення ввірених їй коштів AT «Укрпошта» з метою погашення особистих кредитів, реалізовуючи цей умисел, внесла неправдиві дані до послуги приймання готівкових коштів для поповнення платіжних карток через термінал АТ «Укрпошта» і незаконно перерахувала на власні карткові рахунки №  НОМЕР_1 AT КБ «Приватбанк», № НОМЕР_2 «Sportbank», емітентом якого був AT «ТаксомБанк», № НОМЕР_3 AT «Альфа-Банк» та №  НОМЕР_4 AT «ТаксомБанк» грошові кошти на загальну суму 19 100 грн, чим спричинила AT «Укрпошта» матеріальні збитки.
Крім того, ОСОБА_6 в період з 06 до 28 жовтня 2021 року повторно у вищевказаний спосіб незаконно перерахувала на власні карткові рахунки № НОМЕР_1 , №  НОМЕР_5 , які були відкриті у AT КБ «Приватбанк», № НОМЕР_2 , який був відкритий у «Sportbank», емітентом якого був AT «ТаксомБанк», №  НОМЕР_4 , який був відкритий в AT «ТаксомБанк», № НОМЕР_3 , який був відкритий у AT «Альфа-Банк» та № НОМЕР_6 , які були відкриті у AT «Райффайзен Банк», кошти на загальну суму 139 847,35 грн, чим завдала AT «Укрпошта» матеріальні збитки на загальну суму 158 947,35 грн.
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 18 липня 2022 року вирок місцевого суду змінено, призначено ОСОБА_6 покарання:
- за ч. 1 ст. 191 КК - у виді позбавлення волі на строк 1 рік з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, з обліком, збереженням, управлінням та розпорядженням матеріальними цінностями та грошовими коштами на підприємствах, установах, організаціях всіх форм власності на 1 рік;
- за ч. 3 ст. 191 КК - у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, з обліком, збереженням, управлінням та розпорядженням матеріальними цінностями та грошовими коштами на підприємствах, установах, організаціях всіх форм власності на 2 роки;
- за ч. 1 ст. 362 КК - у виді штрафу в розмірі дві тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становило 34 000 грн.
- за ч. 3 ст. 362 КК - у виді позбавлення волі на строк 3 роки 2 місяці з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, з обліком, збереженням, управлінням та розпорядженням матеріальними цінностями та грошовими коштами на підприємствах, установах, організаціях всіх форм власності на 3 роки.
Згідно з ч. 1 ст. 70 КК, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 2 місяці з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, з обліком, збереженням, управлінням та розпорядженням матеріальними цінностями та грошовими коштами на підприємствах, установах, організаціях всіх форм власності на 3 роки.
На підставі ст. 75 КК звільнено ОСОБА_6 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 3 роки з покладенням на неї обов`язків, передбачених ст. 76 КК, вказаних у вироку.
У решті вирок залишено без змін.
Короткий зміст наведених у касаційній скарзі вимог та узагальнені доводи особи, яка її подала
 
У касаційній скарзі прокурор, яка брала участь у кримінальному провадженні у суді апеляційної інстанції, просить ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_6 скасувати з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідності призначеного покарання особі засудженої і тяжкості вчинених нею кримінальних правопорушень внаслідок м`якості, та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
На обґрунтування своїх доводів прокурор посилається на те, що суд апеляційної інстанції:
- розширив сферу застосування додаткового покарання та, зазначивши, що не знаходить підстав для збільшення іспитового строку, збільшив цей строк на підставі ст. 75 КК з 1 до 3 років, чим фактично призначив більш суворе покарання обвинуваченій без ухвалення нового вироку;
- попри те, що сторона обвинувачення в апеляційній скарзі просила ухвалити новий вирок, не навів доводів щодо свого рішення у формі ухвали
 
З урахуванням вищенаведеного прокурор вважає, що суд апеляційної інстанції допустив істотне порушення кримінального процесуального закону в розумінні ч. 1 ст. 412 КПК.
 
Крім цього прокурор посилається на те, що:
- призначене ОСОБА_6 покарання не відповідає особі обвинуваченої та тяжкості вчинених нею кримінальних правопорушень внаслідок м`якості;
- фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення свідчать про підвищену суспільну небезпеку, а покарання не відповідає меті кримінального покарання, засадам застосування закону про кримінальну відповідальність та суспільним критеріям оцінки діяльності правоохоронних органів та суду;
- сума привласненого, тривалий період злочинних дій, на переконання прокурора, свідчать про більшу суспільну небезпеку кримінальних правопорушень;
- у суду першої інстанції не було підстав визначати мінімальний іспитовий строк, проте суд апеляційної інстанції не виправив у встановленому порядку порушення, допущені судом першої інстанції, який призначив іспитовий строк на 1 рік; 
- формулювання додаткового покарання не відповідає його меті та суперечить вимогам ст. 50 КК, оскільки не перешкоджає засудженій обіймати посади, пов`язані з обліком, збереженням, управлінням та розпорядженням матеріальними цінностями та грошовими коштами.
 
У зв`язку із наведеним, на думку прокурора, призначене обвинуваченій покарання є незаконним та несправедливим внаслідок м`якості, суперечить вимогам ст. 65 КК, є недостатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів.
 
Позиції учасників судового провадження
 
У судовому засіданні прокурор підтримав вимоги касаційної скарги.
 
Мотиви Суду 
 
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
 
У касаційній скарзі прокурора не оскаржується обґрунтованість засудження ОСОБА_6 і правильність кваліфікації її дій. Тому, Суд не перевіряє кримінальне провадження у цій частині.
 
Щодо доводів касаційної скарги прокурора про те, що призначене ОСОБА_6 покарання не відповідає її особі та тяжкості вчинених нею злочинів Суд зазначає наступне.
Так, призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції врахував тяжкість вчинених злочинів, особу обвинуваченої, яка мала на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_8 , 2015 року народження, раніше несудима, на обліку в наркологічному та психоневрологічному кабінетах не перебувала, позитивно характеризувалася за місцем проживання, повністю відшкодувала привласнені кошти в розмірі 158 866,25 грн, а також сплатила штрафні санкції в сумі 31 773,3 грн.
Врахував місцевий суд і обставини, що пом`якшують покарання, до яких відніс щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та відшкодування завданої шкоди, а також відсутність обставин, які обтяжують покарання.  
З урахуванням вищенаведеного суд першої інстанції призначив ОСОБА_6 покарання в межах санкцій ч. 1, ч. 3 ст. 191, ч. 1, ч. 3 ст. 362 КК, за якими її визнано винуватою, обравши остаточне покарання у відповідності до ст. 70 КК у виді позбавлення волі.
Як убачається з ухвали суду апеляційної інстанції сторона обвинувачення не оскаржувала вирок місцевого суду у частині невідповідності основного покарання ступеню тяжкості  злочину та  особі обвинуваченої через м`якість.
Так, згідно з положеннями ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Отже, за змістом положень зазначеної норми КПК, критеріями невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість є вид та розмір покарання.
У своїй скарзі прокурор не наводить доводів щодо незгоди з видом та розміром призначеного ОСОБА_6 покарання.
З урахуванням зазначеного доводи в касаційній скарзі щодо м`якості призначеного засудженій покарання є необґрунтованими, а тому касаційна скарга прокурора в цій частині задоволенню не підлягає.
Доводи касаційної скарги прокурора про те, що формулювання судом першої інстанції додаткового покарання не відповідає його меті та суперечить вимогам ст. 50 КК, оскільки не перешкоджає засудженій обіймати посади, пов`язані з обліком, збереженням, управлінням та розпорядженням матеріальними цінностями та грошовими коштами, є не обґрунтованими з огляду на те, що суд апеляційної інстанції задовольнив вимоги сторони обвинувачення у цій частині і змінив рішення суду першої інстанції.
 
Разом з тим заслуговують на увагу доводи прокурора, зазначені у касаційній скарзі, про наявність істотного порушення вимог кримінального процесуального закону в частині постановлення судом апеляційної інстанції ухвали.
 
Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно з ч. 1 ст. 412 КПКістотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Пунктом 2 частини 1 статті 420 КПК передбачено, що суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.
Як убачається з вироку, місцевий суд визначив ОСОБА_6 іспитовий строк в один рік. Водночас, зі змісту ухвали суду апеляційної інстанції вбачається, що у мотивувальній частині рішення цей суд зазначив, що відхиляєдоводи прокурора про необхідність збільшення тривалості іспитового строку для обвинуваченої через непереконливість на підставі даних про пом`якшуючі її покарання обставини та позитивні дані про її особу, тобто визначеного судом строку її випробування, на думку цього суду, буде достатньо для її виправлення і запобігання вчиненню нових злочинів. Разом з тим у резолютивній частині рішення суд апеляційної інстанції на підставі ст. 75 КК звільнив ОСОБА_6 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням на іспитовий строк 3 роки з покладенням на неї обов`язків, передбачених ст. 76 КК, вказаних у вироку. При цьому таке своє рішення суд апеляційної інстанції у супереч положень п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК постановив у формі ухвали.
За таких обставин судом апеляційної інстанції допущено невідповідність судового рішення з огляду на зміст його мотивувальної та резолютив6ної частин, що потягло порушення положень ст. 370 КПК, яке є істотним (ч. 1 ст. 412 КПК), оскільки зазначене перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, що відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК є підставою для скасування такого рішення з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 436 КПК.
Суд не вбачає підстав для надання оцінки доводам у касаційній скарзі прокурора у тій частині, що у суду першої інстанції не було підстав визначити мінімальний іспитовий строк, а суд апеляційний не виправив у встановленому порядку порушення, допущені судом першої інстанції, який призначив іспитовий строк на 1 рік, оскільки оцінка таким доводам може бути надана лише після усунення вищезазначених порушень, передбачених статтями 370, 412 КПК.
 
При новому розгляді суду апеляційної інстанції необхідно врахувати наведене, апеляційний розгляд здійснити відповідно до вимог КПК, надати оцінку всім доводам апеляційних скарг та прийняти законне й обґрунтоване рішення.
 
Керуючись статтями 369, 412, 419, 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Суд
 
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора, яка брала участь у кримінальному провадженні у суді апеляційної інстанції, ОСОБА_7 задовольнити частково.
Ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 18 липня 2022 року щодо  ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
 
Постанова Верховного Суду є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                               ОСОБА_3                           ОСОБА_2