П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

08 травня 2023 р.	м.Одеса	Справа № 420/13455/22	

Категорія: 112010200          Головуючий в 1 інстанції: Бойко О.Я.
          Місце ухвалення: м. Одеса
          Дата складання повного тексту: 08.12.2022р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого  – Бітова А.І.
суддів            – Лук`янчук О.В.
                      – Ступакової І.Г.

у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), справа розглянута згідно п.3 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання здійснити виплату пенсії, 

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду (далі – ГУПФ) України в Одеській області про:
-          визнання протиправними дій ГУПФ України в Одеській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків виплати пенсії за період з 01 січня 2016 року по день фактичної виплати донарахованої пенсії;
-          зобов`язання ГУПФ України в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 01 січня 2016 року по день фактичної виплати донарахованої частини пенсії.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував про те, що на виконання судового рішення, відповідачем здійснено фактичну виплату пенсії шляхом перерахування на особистий банківський рахунок позивача значно пізніше ніж набуло чинності рішення суду. Позивач переконаний, що порушення строків виплати належних сум пенсії з вини пенсійного органу зумовлює його обов`язок здійснити компенсацію втрати частини грошових доходів, без обмеження будь-яким строком.
Відповідач позов не визнав, вказуючи, що станом на 01 липня 2021 року відкладена законодавством виплата спірних доплат позивачу проведена в повному обсязі. Відповідні доплати визначені на умовах постанови Кабінету Міністрів України (далі – КМУ) "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" від 21 лютого 2018 року №103 (далі – Постанова №103) за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року у сумі 22 145,01 грн. виплачувались до пенсії позивачу з 01 січня 2019 року у розмірі 465,35 грн., а з 01 січня 2020 року в розмірі 922,71 грн.
Таким чином, відповідач вважає, що покладені зобов`язання щодо доплати виконані в повному обсязі, в порядку, встановленому чинним законодавством, та в межах повноважень, покладених на пенсійний орган.
Відповідач також звертає увагу, що сума нарахованої та сплаченої на виконання Постанови №103 доплати до пенсії носить разовий характер і не підпадає під визначення доходів передбачених Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19 жовтня 2000 року №2050-ІІІ (далі – Закон №2050-ІІІ), за порушенням строків яких сплачується компенсація. При цьому, поточна пенсія нараховувалась та виплачувалась позивачу своєчасно.
Таким чином, нарахування та виплату спірних сум доплат до пенсії відповідач провів в межах наданих повноважень, без порушення умов та термінів виплати, визначених Законом, законних підстав для нарахування та виплати компенсації за втрату частини доходу у зв`язку з порушенням термінів їх виплати позивачу немає.
Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправними дії ГУПФ України в Одеській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії перерахованої за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року.
Зобов`язано ГУПФ України в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії перерахованої за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року, обраховуючи суму компенсації за період затримки виплати із листопада 2020 року по червень 2021 року.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.
В апеляційній скарзі ГУПФ України в Одеській області ставиться питання про скасування судового рішення в частині задоволення позову в зв`язку з тим, що воно постановлено з порушенням норм матеріального права. 
Доводи апеляційної скарги:
-          апелянт наголошує на порушенні позивачем строку звернення до суду з даним позовом, вказавши, що він звернувся до суду в 2022 році, при цьому, позовні вимоги стосуються перерахунку пенсії починаючи з 01 січня 2016 року; 
-          судом першої інстанції не враховано, що виплата пенсії позивача здійснювалася з урахуванням приписів законодавства, яке діяло станом на дату виникнення спірних правовідносин, та станом на 01 липня 2021 року проведена в повному обсязі;
-          апелянт вказав, що поточна пенсія нараховувалась та виплачувалась позивачу своєчасно, таким чином зазначена сума боргу ніяким чином не може бути використана в контексті ст. 2 Закону №2050-ІІІ.
ОСОБА_1 своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2022 року іншими учасниками справи не оскаржено.
Таким чином, відповідно до правил ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, тобто, в частині задоволених позовних вимог.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ГУПФ України в Одеській області, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Обставини встановлені судом першої інстанції, підтверджені судом апеляційної інстанції:
ОСОБА_1 перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 01 січня 1992 року №2262-XII (далі – Закон №2262-XII).
10 квітня 2018 року відповідач провів перерахунок пенсії позивачу з 01 січня 2016 року на умовах та у розмірах відповідно до Постанови №103 та на підставі наданої ліквідаційною комісією ГУ МВС України в Одеській області довідки про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій за нормами, чинними за січень 2016 року, визначеного відповідно до постанови КМУ "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" від 11 листопада 2015 року №988 (далі – Постанова №988). Виплата перерахованих пенсій відповідно до Постанови особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) проводилась з 01 січня 2018 року.
Відповідно п.3 Постанови №103 доплата пенсії за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року виплачувалась в такому порядку: з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року – щомісяця окремою сумою у розмірі 50 відсотків різниці між місячним розміром підвищеної пенсії, розрахованої відповідно до абзацу першого цього пункту, та місячним розміром отриманої особою пенсії за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року; з 01 січня 2020 року – щомісяця окремою сумою у розмірі 100 відсотків різниці між місячним розміром підвищеної пенсії, розрахованої відповідно до абзацу першого цього пункту, та місячним розміром отриманої особою пенсії за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року та до забезпечення повної виплати розрахованої суми.
Доплата до пенсії за період з 01 січня 2019 року по 30 червня 2021 року у сумі 86 012,16 грн. виплачувалась позивачу з 01 січня 2019 року в розмірі 1 791,92 грн., з 01 січня 2020 року в розмірі 3 583,84 грн. 
Станом на 01 липня 2021 року відкладена виплата коштів позивачу проведена в повному обсязі.
03 серпня 2022 року представник позивача звернулася до відповідача із заявою, в якій просив здійснити нарахування та виплатити заявнику компенсацію за втрату частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати частини пенсії за період з 01 січня 2016 року по день фактичної виплати донарахованої частики пенсії.
Відповідач листом від 22 серпня 2022 року №13485-11171/К-02/8-1500/22 повідомив, що поточна пенсія нараховувалась та виплачувалась своєчасно, законні підстави для компенсації втрати таких доходів відсутні.
Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач зобов`язаний нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії перерахованої за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року, обраховуючи суму компенсації за період затримки виплати із листопада 2020 року по червень 2021 року.
Вказавши, що право на нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у позивача виникло із листопада 2020 року, оскільки з 29 вересня 2020 року порядок виплати підвищень за перерахованими пенсіями у поетапному вигляді скасовано, а відтак і виплата донарахованих доплат мала б відбуватися у повному обсязі. 
Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 6-14, 73, 74, 77, 78 КАС України, ст.ст. 1, 2 , 3, 4 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19 жовтня 2000 року №2050-ІІІ.
Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.
Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати врегульовано Законом №2050-ІІІ.
21 лютого 2018 року КМУ було прийнято Постанову №103, п.3 якої встановлено перерахувати з 01 січня 2016 року пенсії, призначені згідно із Законом №2262-ХІІ, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) за прирівняною посадою з розміру грошового забезпечення поліцейського, враховуючи відповідні оклади за посадою, спеціальним званням, відсоткову надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, за січень 2016 року відповідно до Постанови №988. Розмір премії визначається у середніх розмірах, що фактично виплачені за відповідною посадою (посадами) поліцейського за січень 2016 року.
Встановлено, що виплату перерахованих відповідно до абз.1 цього пункту пенсій (з урахуванням доплат до попереднього розміру пенсій, підвищень, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством (крім підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, що визначені законом) особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) ухвалено проводити з 01 січня 2018 року. Сума перерахованих пенсій для виплати за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року обчислюється органами Пенсійного фонду України станом на 01 січня 2018 року та виплачується після виділення коштів на їх фінансування з державного бюджету в такому порядку:
-          з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року – щомісяця окремою сумою у розмірі 50 відсотків різниці між місячним розміром підвищеної пенсії, розрахованої відповідно до абзацу першого цього пункту, та місячним розміром отриманої особою пенсії за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року;
-          з 01 січня 2020 року - щомісяця окремою сумою у розмірі 100 відсотків різниці між місячним розміром підвищеної пенсії, розрахованої відповідно до абзацу першого цього пункту, та місячним розміром отриманої особою пенсії за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року та до забезпечення повної виплати розрахованої суми.
Таким чином, вказаними нормами Постанови №103 встановлено строк виплати перерахованої пенсії та фактично запроваджено поетапний порядок виплати перерахованих за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року пенсій колишнім працівникам міліції, при цьому обумовлено виплату перерахованих пенсій виділенням коштів на їх фінансування з державного бюджету.
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 травня 2019 року у справі №826/12704/18, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2019 року, п.3 Постанови №103 визнано нечинним.
24 грудня 2019 року КМУ прийнято Постанову №1088 "Деякі питання виплати пенсій окремим категоріям громадян" (далі – Постанова №1088), ч.2 п.1 якої передбачалося, що особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) з 01 січня 2020 року виплачується пенсія, яка з 01 січня 2016 року перерахована з розміру грошового забезпечення за прирівняною посадою поліцейського (з урахуванням доплат до попереднього розміру пенсії, підвищень, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством (крім підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, що визначені законом), та щомісяця проводиться виплата 100 відсотків різниці між місячним розміром підвищеної пенсії, розрахованої з 01 січня 2016 року, та місячним розміром пенсії, отриманої особою за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року, до забезпечення повної виплати розрахованої суми різниці.
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 червня 2020 року у справі №640/620/20, яке набрало законної сили згідно постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 вересня 2020 року, ч.2 п.1 Постанови №1088 визнано протиправною та нечинною.
Відтак, з 29 вересня 2020 року нормативне регулювання правовідносин щодо виплати перерахованої ОСОБА_1 за період із 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року пенсії не передбачало поетапного порядку її виплати.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що після визнання нечинною Постанови №1088 в судовому порядку дії ГУПФ України в Одеській області щодо подальшої поетапної виплати перерахованої позивачу пенсії є такими, що вчинені не у спосіб, встановлений законодавством.
Після 29 вересня 2020 року жодним нормативно правовим актом не встановлювався інший строк (відтермінування чи розстрочення) виплати пенсії перерахованої за період із 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року.
Таким чином, після 29 вересня 2020 року ГУПФ України в Одеській області повинно було вчинити дії, спрямовані на виплату перерахованої позивачу пенсії, а в протилежному випадку невиплачені суми пенсії вважаються доходами, що виплачуються із порушенням строку.
Стаття 1 Закону №2050-ІІІ передбачає, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Відповідно ст. 2 Закону №2050-ІІІ компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством); соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення); сума індексації грошових доходів громадян; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника.
Згідно ст. 3 Закону №2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Зі змісту вказаних норм слідує, що їх дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).
Виплата громадянам суми компенсації провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати нарахованих доходів у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (ст. 4 Закону №2050-ІІІ).
Постановою КМУ від 21 лютого 2001 року №159 затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі – Порядок №159), п.п. 1, 2 якого відтворюють положення Закону №2050-ІІІ та конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.
Верховний Суд в постанові від 13 січня 2020 року у справі №240/11882/19 дійшов висновку, що зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень ст.ст. 1-3 вказаного Закону №2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.
Тому у випадку ненарахування та невиплати відповідачем сум пенсії, позивач має право на компенсацію втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за умови покладення на відповідача відповідним нормативно – правовим актом обов`язку здійснити виплату належних позивачу сум.
Колегія суддів враховує, що норми п.3 Постанови №103 та ч.2 п.1 Постанови №1088 передбачали поетапну виплату позивачу перерахованої за період із 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року суми пенсії. Однак, починаючи з дати набрання законної сили рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 червня 2020 року у справі №640/620/20, тобто з 29 вересня 2020 року, у відповідача виник обов`язок виплатити позивачу перераховану суму пенсії, а бездіяльність щодо її невиплати вважається неправомірною.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у відповідності до ст. 2 Закону №2050-ІІІ, право на нарахування та виплату компенсації виникло у ОСОБА_1 із 01 листопада 2020 року (після спливу одного місяця з часу визнання нечинними норм постанови, які встановлювали відтермінування виплати) по дату фактичної виплати позивачу заборгованості з перерахованих сум пенсії, тобто до 01 липня 2021 року.
При цьому, колегія суддів наголошує, що відповідач, здійснюючи нарахування компенсації втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати не має дискреційних повноважень, оскільки має діяти у чітко визначених Законом №2050-ІІІ та Порядком №159 межах.
Подальше скасування постановою Верховного Суду від 30 листопада 2022 року рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 червня 2020 року та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 вересня 2020 року по справі №640/620/20, на думку колегії суддів, не впливає на правильність висновків суду, оскільки у період з листопада 2020 року по липень 2021 року в ГУПФ України в Одеській області були відсутні підстави для поетапної виплати перерахованої позивачу пенсії. При цьому, питання про зупинення виконання рішень суду першої та апеляційної інстанцій у справі №640/620/20 Верховним Судом не вирішувалося.
Разом з тим, колегія суддів вважає необґрунтованим довід апелянта про пропуск позивачем строку звернення до суду, встановленого ст. 122 КАС України, з огляду на таке.
Верховний Суд неодноразово в постановах від 17 листопада 2021 року по справі №460/4188/20, від 27 липня 2022 року у справі №460/783/20, вказував, що необхідною умовою для звернення до суду з позовом про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їхньої виплати є звернення особи до підприємства, установи або організації із заявою про виплату відповідної компенсації на підставі Закону №2050-ІІІ та Порядку №159, за наслідками розгляду якої власник чи уповноважений ним орган (особа) може (1) або задовольнити таку заяву та виплатити відповідну компенсацію, (2) або відмовити у її виплаті. А тому тільки в разі відмови власника або уповноваженого ним органу (особи) виплатити таку компенсацію особа набуває право на звернення до суду з позовом про зобов`язання у судовому порядку виплатити відповідну компенсацію.
Верховний Суд дійшов висновку, що у правовідносинах щодо компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їхньої виплати саме з моментом отримання листа-відповіді органу Пенсійного фонду України про відмову у виплаті особі компенсації відповідно до Закону №2050-ІІІ та Порядку №159 пов`язується початок перебігу строку на звернення до суду з позовом про визнання протиправним рішення власника або уповноваженого ним органу (особи) щодо відмови у виплаті відповідної компенсації та зобов`язання останнього її виплатити. Саме відмова у виплаті особі компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їхньої виплати свідчить про факт ймовірного порушення суб`єктом владних повноважень права особи на отримання такої компенсації та зумовлює виникнення у такої особи права на захист у судовій юрисдикційній формі, а саме у формі звернення з відповідним позовом до адміністративного суду.
Частиною 5 ст. 242 КАС України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Як вбачається з матеріалів справи, з заявою про нарахування та виплату компенсації за втрату частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати частини пенсії ОСОБА_1 звернувся до ГУПФ України в Одеській області 03 серпня 2022 року, на що отримав відмову листом від 22 серпня 2022 року (а.с.5, 6)
Наведений лист слід розцінювати як форму волевиявлення відповідача щодо відмови у виплаті позивачеві компенсації втрати частини доходів через порушення строку їхньої виплати. Саме про таке за своєю суттю публічно-владне управлінське рішення йдеться й у положеннях ч.1 ст. 7 Закону №2050-ІІІ.
З даним позовом до суду ОСОБА_1 звернувся 23 вересня 2022 року, тобто в межах строку звернення до суду, визначеного ст. 122 КАС України.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції щодо наявності підстав для часткового задоволення позову ОСОБА_1 .
Колегія суддів не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.
Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, колегія суддів, –

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 08 травня 2023 року.

Головуючий:                                                                                                     Бітов А.І.

Суддя:                                                                                                     Лук`янчук О.В.

Суддя:                                                                                                     Ступакова І.Г.