ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2023 року	Львів	Справа № 500/4076/22 пров. № А/857/2277/23	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді                                         Мікули О. І.,
суддів                                                             Гінди О. М., Ніколіна В. В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 10 січня 2023 року у справі №500/4076/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

суддя в 1-й інстанції – Осташ А. В.,
час ухвалення рішення – 10 січня 2023 року,
місце ухвалення рішення – м. Тернопіль,
дата складання повного тексту рішення – 10 січня 2023 року,

                                                         в с т а н о в и в:

Позивач – ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідачів - Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №191950017515 від 02 вересня 2022 року про відмову у призначенні йому пенсії за віком на пільгових умовах згідно з п.1,2 ч.2 ст.114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду Українці в Тернопільській області зарахувати йому до страхового стажу роботи період роботи з 01 січня 2004 року по 02 квітня 2021 року та стаж роботи з 01 січня 2004 року по 30 квітня 2013 року до страхового та пільгового стажу за Списком №1 та Списком №2, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду Українці в Тернопільській області призначити та виплачувати йому пенсію за віком на пільгових умовах згідно з п.1, 2 ч.2 ст.114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, з 01 листопада 2021 року.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 10 січня 2023 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №191950017515 від 02 вересня 2022 року про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 за віком на пільгових умовах згідно з п.1, 2 ч.2 ст.114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду Українці в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 01 січня 2004 року по 02 квітня 2021 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду Українці в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком №1 періоди роботи з 01 січня 2004 року по 30 квітня 2013 року, що зазначені в довідці №ЗФ-172 від 22 грудня 2014 року виданої Відкритим акціонерним товариством "Гірничо-металургійна компанія "Норильський нікель"". Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду Українці в Тернопільській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах згідно з п.1 частини другої статті 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, з 24 серпня 2022 року. У задоволені решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що до страхового стажу позивача не зараховано період з 01 січня 2004 року по 02 квітня 2021 року, оскільки особи, яким пенсія призначається відповідно до міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення, надають документи про стаж, передбачені Порядком підтвердження наявного трудового стажу, а за періоди роботи після 01 січня 2004 року додатково надається інформація, отримана органами, що призначають пенсію, від відповідних фондів держав учасниць міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення (в довільній формі) про сплату страхових внесків. Звертає увагу, що до пільгового стажу не зараховано періоди з 01 січня 2004 року по 30 квітня 2013 року відповідно до довідки №3Ф-172 від 22 грудня 2014 року, оскільки відсутні витяги з наказів про проведення атестації робочих місць за умовами праці та відсутні суми заробітної плати для нарахування пенсії та сплата соціальних та страхових внесків та спеціальний стаж згідно з реєстром застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Таким чином, у зв`язку з відсутністю пільгового стажу право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно з п.1 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на теперішній час відсутнє. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що на момент звернення про призначення пенсії його вік – 52 роки, загальний стаж становить 35 років, 7 місяць, 2 дні, за Списком №1 відпрацьовано 16 років 6 місяців 8 днів; за Списком №2 відпрацьовано 3 роки 7 місяців 22 днів, що дає йому право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Таким чином, вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін. 
Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження та клопотання від учасників справи про розгляд справи за їх участю відсутні, суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся 24 серпня 2022 року із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Для прийняття рішення за результатами поданої заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №191950017515 від 02 вересня 2022 року позивач отримав відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах відповідно до статті 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Зокрема, у рішенні зазначено, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано період з 01 січня 2004 року по 02 квітня 2021 року, оскільки особи, яким пенсія призначається відповідно до міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення, надають документи про стаж, передбачені Порядком підтвердження наявного трудового стажу, а за періоди роботи після 01 січня 2004 року додатково надається інформація, отримана органами, що призначають пенсію, від відповідних фондів держав учасниць міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення (в довільній формі) про сплату страхових внесків. 
До пільгового стажу не зараховано періоди з 01 січня 2004 року по 30 квітня 2013 року відповідно до довідки №ЗФ-172 від 22 грудня 2014 року, оскільки відсутні витяги з наказів про проведення атестації робочих місць за умовами праці та відсутні суми заробітної плати для нарахування пенсії та сплата соціальних і страхових внесків та спеціальний стаж згідно з реєстром застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
У зв`язку з відсутністю пільгового стажу та страхового стажу, право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно з п.1 ч.2 ст.114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” на даний час відсутнє.
Не погодившись із відмовою пенсійного органу, позивач звернувся у суд із цим позовом.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 набув права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку за Списком №1, на момент звернення до пенсійного органу для призначення пенсії позивач досяг відповідного пенсійного віку (50 років) та мав необхідний загальний (25 років) та пільговий стаж роботи (10 років), який підтверджується матеріалами справи, а покликання відповідача на відсутність підтвердження проведення атестації робочих місць та сплати соціальних і страхових внескі не є виною позивача та не може позбавляти його права на пенсійне забезпечення, тому рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №191950017515 від 02 вересня 2022 року про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 за віком на пільгових умовах згідно з п.1, 2 ст.114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” є протиправним та підлягає скасування та з метою належного захисту прав позивача необхідно зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду Українці в Тернопільській області зарахувати позивачу до страхового стажу періоди роботи з 01 січня 2004 року по 02 квітня 2021 року; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду Українці в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком №1 періоди роботи з 01 січня 2004 року по 30 квітня 2013 року, що зазначені у довідці №ЗФ-172 від 22 грудня 2014 року, виданої Відкритим акціонерним товариством "Гірничо-металургійна компанія "Норильський нікель""; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду Українці в Тернопільській області призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком на пільгових умовах згідно з п.1 ч.2 ст.114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, з 24 серпня 2022 року. Разом з тим, позовна вимога про призначення пенсії з 01 листопада 2021 року є безпідставною, оскільки матеріали справи не містять доказів звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії раніше, а лише наявна заява позивача від 24 серпня 2022 року про призначення пенсії, тому така вимога не підлягає до задоволення. Щодо вимоги позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно з п.2 ч.2 ст.114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (Списком №2), то у задоволенні такої відмовлено, оскільки позивач права на пенсію згідно з п.2 ч.2 ст.114 не набув та із заявою про призначення пенсії за Списком №2 не звертався.
Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.
Колегія суддів зазначає, що апелянт оскаржує рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, тому з врахуванням ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Згідно з ч.3 ст.23 Загальної декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.
За змістом ст.1 Закону України “Про пенсійне забезпечення” від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ) громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Відповідно до ст.1 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09 липня 2003 року №1058-ІV (далі – Закон №1058-ІV) страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Згідно з ч.1 ст.24 Закону №1058-IV страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до ч.2 ст.24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Ч.1 ст.24 Закону №1058-IV передбачає, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.
На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
За змістом п.1 ч.1 ст.13 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають: громадяни України, іноземці (якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України) та особи без громадянства, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах цих підприємств та організацій, у громадських об`єднаннях, у фізичних осіб - підприємців, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, та в інших фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або працюють на інших умовах, передбачених законодавством, або виконують роботи (надають послуги) на зазначених підприємствах, в установах, організаціях чи у фізичних осіб за договорами цивільно-правового характеру.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.14 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” страхувальниками відповідно до цього Закону є, зокрема, роботодавці: підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, об`єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи - підприємці та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - підприємців, які обрали особливий спосіб оподаткування (єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, - для осіб, зазначених у пунктах 1, 10 статті 11 цього Закону.
Згідно з ч.10, 12 ст.20 цього Закону якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом. Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків. Установи банків приймають від страхувальників платіжні доручення та інші платіжні документи на видачу (перерахування) коштів для виплат заробітної плати (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески, та здійснюють видачу (перерахування) зазначених коштів лише за умови одночасного подання страхувальником платіжних документів про перерахування коштів для сплати відповідних сум страхових внесків або документів, що підтверджують фактичну сплату цих сум, у порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із Національним банком України та центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення. У разі невиконання банками цієї вимоги вони за рахунок власних коштів у порядку, встановленому Національним банком України, сплачують відповідному територіальному органу Пенсійного фонду суму, що дорівнює сумі несплачених страхових внесків, з правом зворотної вимоги до страхувальників щодо відшкодування цієї суми.
За змістом ч.4 ст.1 Закону України “Про пенсійне забезпечення” у тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачено інші правила, ніж ті, що містяться у цьому Законі, то застосовуються правила, встановлені цими договорами (угодами).
Відповідно до ст.1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка підписана та набрала чинності 13 березня 1992 року пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.
Стаття 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення передбачає, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.
Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.
Згідно з абз.2, 3 ст.6 Угоди між Урядом України і Урядом російської федерації "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.
Так, як правильно зазначив суд першої інстанції, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несплату, несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків, законом покладено на страхувальника, який здійснив нарахування цього внеску та утримання його із заробітної плати позивача, що регламентовано частиною 1, 10, 12 статті 20, частиною 16 статті 106 Закону №1058-IV.
Такі вимоги визначені і в національному законодавстві російської федерації.
Обов`язок реєстрації в системі обов`язкового пенсійного страхування іноземних громадян і осіб без громадянства, та, відповідно, сплати за них страхових внесків на фінансування страхової частини трудової пенсії в бюджет Пенсійного фонду російської федерації виник з 01 січня 2012 року.
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що Постановою Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2022 року №1328 “Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення” прийнято рішення про вихід України з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. Москві.
Разом з тим, ч.2 ст.13 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення передбачає, що пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.
Згідно з п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі – Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За змістом п.3 цього Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до п.2.2 Інструкції №58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.
Згідно з п.4.1 Інструкції у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Як вбачається з матеріалів справи, пенсійним органом для обчислення пенсії не враховано позивачу в стаж роботи періоди з 01 січня 2004 року по 02 квітня 2021 року.
Так, згідно із записами у трудовій книжці НОМЕР_1 від 18 квітня 1989 року ОСОБА_1 01 грудня 1999 року прийнятий Заполярною філією ВАТ «Норильською гірничою компанією» в порядку переведення слюсарем черговим і по ремонту обладнання четвертого розряду підземної ділянки копальні «Комсомольський»; з 01 квітня 2003 року переміщений слюсарем черговим і по ремонту обладнання п`ятого розряду з повним робочим днем під землею підземної ділянки монтажних робіт копальні “Комсомольський” рудоуправління “Талмахське” на підставі Наказу №ЗФ-49/241-К від 01 квітня 2003; 06 червня 2006 року переведений машиністом насосних установок п`ятого розряду з повним робочим днем під землею підземної ділянки монтажних робіт копальні “Комсомольський” рудоуправління “Талмахське” на підставі Наказу №ЗФ-49/384-К від 29 травня 2006 року; 01 липня 2010 року у зв`язку з проведеними структурними змінами переведений машиністом насосних установок п`ятого розряду з повним робочим днем під землею підземної ділянки монтажних робіт шахти “Комсомольський” рудоуправління “Талмахське” на підставі Наказу №ЗФ-49/928-п від 01 липня 2010 року; 01 травня 2013 року переведений електромеханіком підземної ділянки монтажних робіт шахти “Комсомольська” копальні “Комсомольський” на підставі Наказу №ЗФ-49/933-К від 30 квітня 2013 року; 02 березня 2015 року звільнений за власним бажанням п.3 ч.1 ст.77 Трудового кодексу російської федерації на підставі Наказу №ЗФ- 49/425-К від 02 березня 2015 року; 03 березня 2015 року прийнятий індивідуальним підприємцем ОСОБА_2 на посаду комірника на підставі Наказу №7 від 03 березня 2015 року; 09 березня 2015 року звільнений за власним бажанням п.3 ч.1 ст.77 Трудового кодексу російської федерації на підставі - Наказу №9 від 09 березня 2015 року; 10 березня 2015 року прийнятий в Товариство з обмеженою відповідальністю “Норильськнікельремонт” інженером по налагодженню і випробуванні у Виготовлений відділ Спеціалізованого шахто-ремонтного управління на підставі - Наказу №ННР-10/123-к від 10 березня 2015 року; 01 липня 2015 року переведений інженером по налагодженню і випробуванні в підземну механо-енергетичну ділянку Спеціалізованого шахто-ремонтного управління на підставі Наказу №ННР-10/313-к від 23 червня 2015 року; 02 квітня 2021 року трудовий договір припинений у зв`язку із скороченням штату працівників організації, п.2 ч.1 ст.82 Трудового кодексу Російської федерації на підставі Наказу №ННР-10/2403-4-к від 24 березня 2021 року.
Як правильно звернув увагу суд першої інстанції, трудова книжка та її вкладиш містять всі необхідні записи, які засвідчені роботодавцем та дають можливість встановити дату прийняття та звільнення з роботи, місце роботи та накази, на підставі яких позивач був прийнятий на таку роботу.
Крім того, у матеріалах справи наявні архівні довідки, видані АО «Норільський комбінат», які підтверджують факт праці та розмір заробітної плати ОСОБА_1 , а саме: архівна довідка, видана АТ “Норильський гірничо-металургійний комбінат імені О. П. Завенягіна” від 01 лютого 2022 року №НК/501, у якій вказані суми заробітної плати за 1998 та 1999 роки; архівна довідка, видана ПАТ “Гірничо-металургійна компанія “Норільський нікель” від 01 лютого 2022 року №ЗФ/170, у якій зазначені суми заробітної плати з 1999 по 2008 роки, згідно з п.1 цієї довідки, з усіх включених до довідки сум з 01 січня 1991 року здійснено утримання до Пенсійного Фонду російської федерації за встановленими тарифами; архівна довідка, видана ПАТ “Гірничо-металургійна компанія “Норільський нікель” від 01 лютого 2022 року №ЗФ/171, у якій вказані суми заробітної плати з 2009 року по 2014 роки, згідно з п.1 цієї довідки з усіх включених до довідки сум з 01 січня 1991 року здійснено утримання до Пенсійного Фонду російської федерації за встановленими тарифами; архівна довідка, видана ТОВ “Норільськнікельремонт” від 27 квітня 2021 року №ННР-01-08/Г-36, у якій вказані періоди відпусток за періоди з 02 листопада 2015 року по 01 листопада 2020 року згідно з п.1 цієї довідки з усіх включених до довідки сум здійснено утримання до Пенсійного Фонду Російської федерації за встановленими тарифами; архівна довідка, видана ТОВ “Норільськнікельремонт” від 27 квітня 2021 року №ННР-01-08/Г-35, у якій вказано про те, що ОСОБА_1 працював з 10 березня 2015 року по 02 квітня 2021 року; архівна довідка, видана ПАТ “Гірничо-металургійна компанія “Норільський нікель” від 01 лютого 2022 року №ЗФ/172; архівна довідка, видана АТ “Норильський гірничо-металургійний комбінат імені О. П. Завенягіна” від 01 лютого 2022 року №НК/502 (а.с.45-54, том 1).
Колегія суддів зазначає, що у матеріалах справи наявні докази того, що у вказаний період позивач був працевлаштованим та отримував заробітну плату на підприємствах. Вказане підтверджується відповідними записами у трудовій книжці та архівних довідках. Крім того, будь-яких посилань на невідповідність довідок чинному законодавству (або їх недостовірності) відповідач не навів. 
Як правильно зазначив суд першої інстанції, порушення страхувальником порядку сплати страхових внесків не може тягнути негативні наслідки для застрахованої особи у виді не зарахування періодів роботи до страхового стажу; позивач не може нести відповідальність у виді позбавлення права на включення спірних періодів роботи до страхового стажу, оскільки згідно з Законом України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, тому позивач має право на врахування до його страхового стажу спірних періодів, що спростовує доводи апелянта в цій частині.
Крім того, неможливість пенсійного органу здійснити перевірку сплати страхових внесків роботодавцем у Пенсійний орган російської федерації у зв`язку з воєнним станом, не може бути підставою для позбавлення права позивача на зарахування спірних періодів до страхового стажу, оскільки такі обставини виникли не з вини позивача та він не міг вплинути на них. 
Колегія суддів зазначає, що позивач не може бути позбавлений соціальної захищеності та пенсійного (страхового) стажу за час роботи на підприємствах зазначених у трудовій книжці НОМЕР_1 від 18 квітня 1989 року, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту. 
Щодо не зарахування пенсійним органом періодів роботи позивача з 01 січня 2004 року по 30 квітня 2013 року відповідно до довідки №ЗФ-172 від 22 грудня 2014 року, оскільки відсутні витяги з наказів про проведення атестації робочих місць за умовами праці, то колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до п.3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах № 383 (далі-Порядок №383) при визначені права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. При цьому до пільгового стажу роботи зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.
Згідно з п.4.2 Порядку №383 результати атестації (як уперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, упродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінились докорінні умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.
За змістом п.4.3 Порядку №383 у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах за результатами атестації, вперше проведеної до 21 серпня 1997 року (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць) до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи зі шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.
Пункт 4.4 Порядку №383 передбачає, якщо атестація була вперше проведена після 21.08.97, у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах, до  пільгового стажу зараховується весь період роботи до 21.08.92, 5-річний період роботи на даному підприємстві, що передує даті видання  наказу про її результати, та період роботи впродовж наступних 5  років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.
Відповідно до п.10 Порядку №383 для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку з оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку з наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та в разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку № 637.
З системного аналізу наведених правових норм вбачається, що основним документом який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, однак якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Крім того, атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком №442 та Методичними рекомендаціями.
Згідно із зазначеними нормативними актами основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.
За змістом п.4 Порядку №442 та пп.1.5 п.1 Методичних рекомендацій атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.
Відповідно до ст.41 КУпАП порушення терміну проведення атестації робочих місць за умовами праці та порядку її проведення тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та громадян - суб`єктів підприємницької діяльності від тридцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі, якщо непроведення атестації мало своїм наслідком заподіяння шкоди здоров`ю працівнику, керівник підприємства може бути притягнутий до кримінальної відповідальності за статтею 271 Кримінального кодексу України.
Атестація робочих місць відповідно до Порядку №442 та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.
За змістом пунктів 8 та 9 Порядку № 442 проведення атестації робочих місць відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.
З врахуванням наведеного вище можна дійти висновку, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.
При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку №1, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку №442 не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.29 КЗпП України до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов`язаний роз`яснити працівникові його права і обов`язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору.
Згідно з ч.1, 2 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
За змістом ч.1 ст.7 Закону України від 14 жовтня 1992 року № 2694-XII “Про охорону праці” працівники, зайняті на роботах з важкими та шкідливими умовами праці, безоплатно забезпечуються лікувально-профілактичним харчуванням, молоком або рівноцінними харчовими продуктами, газованою солоною водою, мають право на оплачувані перерви санітарно-оздоровчого призначення, скорочення тривалості робочого часу, додаткову оплачувану відпустку, пільгову пенсію, оплату праці у підвищеному розмірі та інші пільги і компенсації, що надаються в порядку, визначеному законодавством.
Як правильно зазначив суд першої інстанції, роботодавець, який використовує найману оплачувану працю, зобов`язаний створювати безпечні та здорові умови праці, а за неможливості цього - поінформувати працівника під розписку про такі умови праці, а саме про наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я. Окрім того, роботодавець зобов`язаний поінформувати працівника про пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору, в тому числі право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років.
Крім того, атестація робочого місця є важливим запобіжником порушень у забезпеченні належних умов праці на підприємствах, в організаціях та установах. Проте, розуміючи положення пункту “б” статті 13 Закону № 1788-XII - “за результатами атестації робочих місць” як обмежувальний захід при призначенні пільгової пенсії, держава покладає відповідальність за непроведення атестації, та відповідно, надмірний тягар, на пенсіонера (позивача у цій справі).
Як правильно звернув увагу суд першої інстанції, у матеріалах справи наявні карти атестації робочого місця по умовах праці №307 та №523, відповідно до яких надаються гарантії, зокрема право на дострокове призначення пенсії (а.с.62-64, 70-75, том 1).
Особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №1, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком №1, відповідно до пункту “б” статті 13 Закону №1788-XII або ч.2 ст.114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах.
Крім того, непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.
З врахуванням наведеного вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що періоди роботи з 01 січня 2004 року по 02 квітня 2021 року мають бути зараховані відповідачем до страхового стажу та періоди роботи з 01 січня 2004 року по 30 квітня 2013 року, що зазначені у довідці №ЗФ-172 від 22 грудня 2014 року виданої Відкритим акціонерним товариством "Гірничо-металургійна компанія "Норильський нікель"" до пільгового стажу, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1.
Колегія суддів зазначає, що спір між сторонами щодо досягнення позивачем пенсійного віку для призначення пенсії по Списку №1 відсутній.
Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що страховий стаж ОСОБА_1 становить більше 25 років, а пільговий стаж за Списком №1 більше 10 років, тому доводи відповідача щодо відсутності у позивача достатнього страхового та пільгового стажу, та, відповідно, права на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” є безпідставними.
Крім того, п.1 ч.1 ст.45 Закон України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” передбачає, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку, тому враховуючи ту обставину, що позивач із заявою про призначення пенсії звернувся до відповідача 24 серпня 2022 року, тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про призначення пенсії позивачу з 24 серпня  2022 року.
Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 набув права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку за Списком №1, на момент звернення до пенсійного органу для призначення пенсії позивач досяг відповідного пенсійного віку (50 років) та мав необхідний загальний (25 років) та пільговий стаж роботи (10 років), який підтверджується матеріалами справи, а покликання відповідача на відсутність підтвердження проведення атестації робочих місць та сплати соціальних і страхових внескі не є виною позивача та не може позбавляти його права на пенсійне забезпечення, тому рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №191950017515 від 02 вересня 2022 року про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 за віком на пільгових умовах згідно з п.1, 2 ст.114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” є протиправним та підлягає скасування та з метою належного захисту прав позивача необхідно зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду Українці в Тернопільській області зарахувати позивачу до страхового стажу періоди роботи з 01 січня 2004 року по 02 квітня 2021 року; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду Українці в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком №1 періоди роботи з 01 січня 2004 року по 30 квітня 2013 року, що зазначені у довідці №ЗФ-172 від 22 грудня 2014 року, виданої Відкритим акціонерним товариством "Гірничо-металургійна компанія "Норильський нікель""; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду Українці в Тернопільській області призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком на пільгових умовах згідно з п.1 ч.2 ст.114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, з 24 серпня 2022 року.
Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Колегія суддів також зазначає, що, оскільки рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 10 січня 2023 року у справі №500/4076/22 в частині відмовлених позовних вимог не оскаржується в апеляційному порядку, та в процесі апеляційного провадження не було виявлено порушень, допущених судом першої інстанції, які б призвели до неправильного вирішення справи в цій частині, тому колегія суддів вважає недоцільним виходити за межі апеляційної скарги та переглядати оскаржуване рішення в цій частині.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог в частині їх задоволення, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.
Керуючись ст.139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-
                                                       п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 10 січня 2023 року у справі №500/4076/22 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя	 	О. І. Мікула 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	В. В. Ніколін  	
Повне судове рішення складено 03 липня 2023 року.