ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"21" квітня 2023 р.                                                Справа №914/2219/22

м. Львів
Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:
головуючого (судді-доповідача):                                                   Бойко С.М.,
суддів:                                                                                           Бонк Т.Б., 
   Якімець Г.Г.,

в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянув апеляційну скаргу Львівської митниці ДФС за № 7.4-10/14/1250 від 19.01.2023
на рішення Господарського суду Львівської області від 03.01.2023, суддя: Кидисюк Р.А., м. Львів, 
за позовом Львівського міського центру зайнятості, м. Львів
до відповідача Львівської митниці ДФС, м. Львів
про стягнення 41 526,57 грн.

ВСТАНОВИВ:

          короткий зміст позову
           15.09.2022 на розгляд Господарського суду Львівської області поступила позовна заява Львівського міського центру зайнятості до Львівської митниці ДФС про стягнення 41 526,57 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 під час перебування на обліку в Львівському міському центрі зайнятості, як безробітний, отримав допомогу по безробіттю в сумі 41 526,57 грн. за період з 28.05.2020 по 20.10.2020. 
На підставі рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04.11.2020, у справі № 380/3816/20 та наказу Львівської митниці ДФС № 319-о від 30.11.2020 ОСОБА_1 поновлено на посаді. Отже, допомога по безробіттю, яка була виплачена ОСОБА_1 в сумі 41 526,57 грн. підлягає поверненню.
Правовою підставою позову позивач зазначає ст. ст. 1, 2 Закону України «Про зайнятість населення»; ст. ст. 31, 34, 35, 39 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Господарського суду Львівської області від 03.01.2023 у справі №914/2219/22 позов задоволено повністю. Стягнуто з Львівської митниці ДФС на користь Львівського міського центру зайнятості 41 526,57 грн. допомоги по безробіттю, виплаченої ОСОБА_1 за період з 28.05.2020 по 20.10.2020 та 2481,00 грн. судового збору. 
Рішення мотивовано тим, що чинним законодавством передбачено право позивача стягувати з відповідача суму страхових коштів і вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду та обов`язок відповідача як роботодавця відшкодувати суму виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду. 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Відповідач – Львівська митниця ДФС не погодилася з рішенням місцевого господарського суду подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення місцевого господарського суду та прийняти нове про відмову в задоволенні позовних вимог в зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права.
Узагальнені доводи особи, що подала апеляційну скаргу
В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що на час розгляду справи Львівській митниці ДФС не було відомо про звернення ОСОБА_1 до Львівського міського центру зайнятості, де йому 26.05.2020 надано статус безробітного і виплачено допомогу по безробіттю. 
Отже, митниця не мала можливості повідомити Львівський міський центр зайнятості про винесення судом рішення про поновлення ОСОБА_1 в митних органах. 
На переконання скаржника, даний спір виник через умисне невиконання ОСОБА_1  своїх обов`язків, а саме неповідомлення Львівського міського центру зайнятості про поновлення його на роботі за рішенням суду. Враховуючи фактичну виплату ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, матеріальне забезпечення, виплачене в розмірі 41 526,57 грн. має стягуватися саме з ОСОБА_1 . Зазначає, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення не взято до уваги посилання відповідача на положення ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». 
Узагальнені доводи та заперечення позивача
Позивач – Львівський міський центр зайнятості у відзиві заперечує вимоги апеляційної скарги вказуючи на те, що ОСОБА_1 було поновлено на роботі на посаді заступника начальника відділу митного оформлення № 4 митного поста «Смільниця» Львівської митниці ДФС наказом від 30.11.2020 №319-о на підставі рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04.11.2020 у справі № 380/3816/20. Посилається на ст.ст. 34, 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та зазначає, що законодавством передбачено право центрам зайнятості стягувати з роботодавця суму страхових коштів і вартість соціальних послуг наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду та обов`язок роботодавця відшкодувати суму виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду. 
У відповідності до приписів ч. 10 ст. 270 ГПК України вказана апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається без повідомлення учасників справи.
Згідно з ст. 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Перевіривши матеріали справи, дослідивши доводи і заперечення, наведені в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом першої інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Згідно встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин вбачається
Система прав, обов`язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття; одним із видів такого забезпечення за цим Законом, зокрема, є: допомога по безробіттю.
Допомога по безробіттю здійснюється за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття. Фонд є цільовим централізованим страховим фондом, некомерційною самоврядною організацією. Держава є гарантом забезпечення застрахованих осіб та надання їм відповідних соціальних послуг Фондом (ст. 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»).
Статус безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування (частина 1 статті 43 Закону України «Про зайнятість населення», пункт 14 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 19 вересня 2018 року № 792, далі - Порядок).
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», пункт 30 підпункт 1 Порядку, Центр зайнятості припиняє реєстрацію особи як безробітної та виплату їй допомоги по безробіттю, зокрема, з дня поновлення зареєстрованого безробітного на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили.
Повернення виплачених безробітному коштів здійснюється відповідно до частини 1 статті 34 та частини 4 статті 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», якими передбачено право Фонду стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду та обов`язок роботодавця відшкодувати суму виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.
Функції виконавчої дирекції Фонду виконує центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, та його територіальні органи, що здійснюють свою діяльність відповідно до Закону України  Про зайнятість населення  та цього Закону (частина 6 статті 10 Закону України  Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття).
Наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 16.12.2020 № 2663 затверджено Положення про Державну службу зайнятості України, яким визначено, що Державна служба зайнятості є централізованою системою державних установ, діяльність якої спрямовується та координується Міністерством економіки України (далі - Мінекономіки).
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», платниками єдиного внеску є, зокрема роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
Згідно із пунктами 6, 7 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого 13.02.2009 Наказом Міністерства праці та соціальної політики України Державної податкової адміністрації України №60/62, Постановою правління Пенсійного фонду України №7-1, у разі встановлення центром зайнятості відповідно до цього Порядку належності безробітної особи до категорії зайнятих, така особа знімається з обліку як безробітна в установленому законодавством порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг. Протягом двох робочих днів після прийняття рішення центр зайнятості надсилає особі чи роботодавцю рекомендованим листом повідомлення про необхідність протягом 15 календарних днів з дня отримання повідомлення повернути незаконно виплачені кошти.
26.05.2020 ОСОБА_1 звернувся до Львівського міського центру зайнятості із заявою про надання (поновлення) статусу безробітного та призначення виплати допомоги по безробіттю.
Львівський міський центр зайнятості, наказом № НТ200526 від 26.05.2020 надав ОСОБА_1 статус безробітного з 26.05.2020 і призначив допомогу з безробіття відповідно до п.п. 1, 3, 4 ст. 22 та п. 1 ст. 23 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Зазначені обставини підтверджуються витягом із наказів про прийняті рішення по ОСОБА_1 ПК № 135020052600067.
Львівським міським центром зайнятості в період з 26.05.2020 по 20.10.2020 було виплачено ОСОБА_1 допомогу по безробіттю в розмірі 41 526,57 грн.
Наказом Державної митної служби України №319-к від 30.11.2020 «По особовому складу», на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04.11.2020 у справі №380/3816/20, ОСОБА_1 поновлено на посаді заступника начальника відділу митного оформлення № 4 митного поста «Смільниця» Львівської митниці ДФС з 28.04.2020 (п. 2 наказу).
12.07.2022 Львівським міським центром зайнятості складено акт № 204 розслідування страхових випадків та обгрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та Закону України «Про зайнятість населення» щодо застрахованої особи ОСОБА_1 . 
Листом №10-1818/22 від 20.07.2022 позивач звернувся до відповідача з повідомленням про повернення коштів у сумі 41 526,57 грн., що були виплачені ОСОБА_1 , як допомога по безробіттю, на підставі ч. 1 ст. 34 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».
У відповідь на лист Львівська митниця ДФС повідомила Львівський міський центр зайнятості листом вх.№212 від 05.08.2022 про те, що задоволення вимоги є неможливим у зв`язку із тим, що кошторис Львівської митниці ДФС на 2022 рік не затверджений та відсутнє фінансування.
Станом на дату подання позову Львівською митницею ДФС кошти в сумі 41526,57 грн не повернуто. Наведене стало підставою для звернення до суду.
Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття визначаються Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".
Згідно із пунктами 2, 6, 8 частини 1 статті 1 названого Закону суб`єктами страхування на випадок безробіття є застраховані особи, а у випадках, передбачених цим Законом, також члени їх сімей та інші особи, страхувальники та страховик. Об`єктом страхування на випадок безробіття є страховий випадок, із настанням якого у застрахованої особи (члена її сім`ї, іншої особи) виникає право на отримання матеріального забезпечення на випадок безробіття та надання соціальних послуг, передбачених статтею 7 цього Закону. Страховий випадок це, зокрема, подія, через яку застраховані особи втратили заробітну плату (грошове забезпечення) або інші передбачені законодавством України доходи внаслідок втрати роботи з незалежних від них обставин та зареєстровані в установленому порядку як безробітні, готові та здатні приступити до підходящої роботи і дійсно шукають роботу.
Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 31 вищезазначеного Закону виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі поновлення безробітного на роботі за рішенням суду.
Як встановлено судами ОСОБА_1 після звільнення 30.07.2012 з Львівської митниці зареєструвався 14.08.2012 у Львівському міському центрі зайнятості з метою пошуку роботи.
Львівським міським центром зайнятості, наказом № НТ200526 від 26.05.2020 надано ОСОБА_1 статус безробітного з 26.05.2020 і призначено допомогу з безробіття.
В період з 26.05.2020 по 20.10.2020 Львівським міським центром зайнятості ОСОБА_1 було виплачено допомогу по безробіттю в розмірі 41 526,57 грн.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 04.11.2020 у справі № 380/3816/20 визнано протиправним та скасовано накази в.о. начальника Львівської митниці ДФС, Голови комісії з реорганізації Львівської митниці ДФС Романа Антоняка від 17.04.2020 №200-о «Про звільнення ОСОБА_1 », від 22.04.2020 №240-о «Про внесення змін до наказу Львівської митниці ДФС», від 13.05.2020 №271-о «Про проведення розрахунку з ОСОБА_1 ». Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу митного оформлення № 4 митного поста «Смільниця» Львівської митниці ДФС з 28.04.2020.
Згідно з абзацом сьомим частини першої статті 34 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" (далі також - Закон № 1533-III) Фонд загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття має право стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, а також незаконно виплачені безробітному суми матеріального забезпечення в разі неповідомлення роботодавцем Фонду про прийняття його на роботу.
Із роботодавця утримується сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду (абзац другий частини четвертої статті 35 Закону № 1533-III).
Таким чином, відповідно до статей 34, 35 Закону № 1533-III Фонд загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття має право стягувати з роботодавця суму виплачених страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, а роботодавець - зобов`язаний відшкодувати суму виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.09.2018 у справі № 902/291/17).
Відповідно до абзацу другого пункту 3 розділу VIII "Прикінцеві положення" Закону № 1533-III функції виконавчої дирекції Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття, які здійснювалися органами державної служби зайнятості відповідно до цього Закону, починаючи з 2013 року покладаються на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, та його територіальні органи.
Згідно з пунктом 1 розділу ІІ Положення про державну службу зайнятості, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 14.06.2019 № 945 (у редакції на час виникнення спірних правовідносин та звернення із позовом), завдання з реалізації державної політики у сфері зайнятості населення та трудової міграції, соціального захисту від безробіття покладено на Державну службу зайнятості (далі - Служба). За змістом пунктів 1-3 розділу ІІІ цього Положення Державний центр зайнятості, який є головною державною установою у централізованій системі державних установ Служби, виконує повноваження безпосередньо та через регіональні центри зайнятості та їхні філії, базові центри зайнятості, забезпечуючи, зокрема, надання соціальних послуг та виплату матеріального забезпечення відповідно до законів України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та "Про зайнятість населення", а також стягнення відповідно до закону коштів Фонду, виплачених особам, у вигляді матеріального забезпечення на випадок безробіття та витрачених на надання соціальних послуг безробітним.
Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про організації роботодавців, їх об`єднання, права і гарантії їх діяльності" роботодавець - це юридична особа (підприємство, установа, організація) або фізична особа - підприємець, яка в межах трудових відносин використовує працю фізичних осіб.
Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" також визначено, що роботодавці - це підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами (частина перша статті 4 Закону).
Таким чином, ключовою ознакою роботодавця в правовідносинах, що виникають у зв`язку із загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням у т. ч. на випадок безробіття, зокрема для цілей відшкодування суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному в порядку статей 34, 35 Закону № 1533-III, є самостійне ведення таким суб`єктом розрахунків із застрахованими особами (подібний за змістом висновок викладено у постанові Верховного Суду від 28.02.2018 у справі № 927/171/17).
Прийнятим Львівським окружним адміністративним судом рішенням від 04.11.2020 у справі № 380/3816/20 поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу митного оформлення № 4 митного поста «Смільниця» Львівської митниці ДФС, тобто визнано незаконним звільнення, яке було підставою для втрати останнім заробітної плати, а в подальшому ця подія стала підставою для призначення та виплати йому допомоги по безробіттю.
Суд встановив, що призначення, звільнення та поновлення на роботі ОСОБА_1 здійснювалося Львівською митницею ДФС, яка по відношенню до ОСОБА_1 є роботодавцем в розумінні ч. 4 ст. 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», а тому на неї покладено обов`язок по відшкодуванню суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.
Львівський міський центр зайнятості є органом Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, що діє від імені Фонду відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".
Таким чином, законодавством передбачено право позивача стягувати з відповідача суму страхових коштів і вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду та обов`язок відповідача як роботодавця відшкодувати суму виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.
Щодо твердження скаржника про те, що умисне невиконання ОСОБА_1 своїх обов`язків, а саме не повідомлення Львівського міського центру зайнятості про поновлення його на роботі за рішенням суду, а також фактично подвійної виплати йому коштів, і виплачену суму матеріального забезпечення слід стягувати з ОСОБА_1 , слід врахувати наступне. 
При присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час. 
Враховуючи наведене, розмір отриманої ОСОБА_1 допомоги по безробіттю мав бути врахований при розрахунку оплати за час вимушеного прогулу під час розгляду справи Львівським окружним адміністративним судом у справі про поновлення на роботі. 
Сплата відповідачем відповідної суми коштів за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04.11.2020 у справі № 380/3816/20 не є підставою для звільнення його від виконання вимог ст. ст. 34, 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», а наслідки такої сплати врегульовані відповідним процесуальним законодавством. 
Аналогічна позиція, щодо стягнення виплаченої допомоги по безробіттю з роботодавця міститься в постанові Верховного Суду від 21.03.2018 у справі №910/12913/17, яка в силу вимог ч. 4 ст. 236 ГПК України врахована апеляційним господарським судом.
Слід зазначити, що види юридичної відповідальності роботодавця (відповідача) перед незаконно звільненим ОСОБА_1 та перед центром зайнятості (позивачем) є різними. Виплачена Львівським обласним центром зайнятості допомога по безробіттю в сумі 41 526,57 грн., стягнення якої є предметом даного спору, підлягає відшкодуванню Львівською митницею ДФС Львівському обласному центру зайнятості відповідно до ч.1 ст. 34 , ч.4 ст. 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», в той час як середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 56 763,61 грн. стягнений з Львівської митниці ДФС на користь ОСОБА_1 судовим рішення на підставі ч.2 ст. 235 Кодексу законів про працю України. 
Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків викладених в оскаржуваному рішенні Господарського суду Львівської області в даній справі. 
Окрім того, суд вважає за доцільне зазначити, що обов`язок роботодавця відшкодувати центру зайнятості вартість послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду виникає тільки в тому випадку, коли працівника звільнено незаконно і саме через цю подію застрахована особа втратила заробітну плату і вимушена стати на облік як безробітна та отримувати страхові виплати.
Доводи відповідача про те, що кошти підлягають стягненню з ОСОБА_1 , який їх і отримував, про що їм відомо не було при виплаті середнього заробітку під час вимушеного прогулу суд відхиляє  як  безпідставні, що  не грунтуються на вимогах норм діючого законодавства.
З огляду на викладене, апеляційний господарський суд погоджується з висновками місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Заперечення позивача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу відповідають фактичним обставинам по справі, а тому суд враховує їх як обґрунтовані.
Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені місцевим господарським судом обставин по справі та його правильні висновки, а тому апеляційна скарга Львівської митниці ДФС за № 7.4-10/14/1250 від 19.01.2023 підлягає залишенню без задоволення, а рішення місцевого господарського суду - без змін.
Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 191 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1-3 статті 86 ГПК України (в редакції Закону №132-IX від 20.09.2019), суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Враховуючи залишення апеляційної скарги без задоволення, суд дійшов до висновку про покладення на апелянта судового збору в розмірі 3  721,50 грн., який сплачений згідно з платіжного доручення за № 245 від 16.03.2023.
Керуючись ст. ст. 129, 236, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Львівської митниці ДФС за № 7.4-10/14/1250 від 19.01.2023 – залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Львівської області від 03.01.2023 у справі №914/2219/22 – залишити без змін.
Судовий збір в розмірі 3  721,50 грн. покласти на апелянта.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі ст.ст. 286-289 ГПК України.
Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Головуючий-суддя                                                              Бойко С.М.

Судді                                                                                        Бонк Т.Б.
                                                                                              
                                                                                          Якімець Г.Г.