Постанова 
Іменем України                                  
 
28 червня 2023 року
м. Київ
 
справа № 202/1441/21
 
провадження № 61-3837св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д. 
суддів: Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач),              Хопти С. Ф.
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Державне підприємство «Комбінат «Салют» Державного агентства резерву України,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Ковальчуком Денисом Юрійовичем, на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 вересня 2022 року у складі судді Бєсєди Г. В. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 лютого 2023 рокуу складі колегії суддів: Ткаченко І. Ю., Деркач Н. М., Пищиди М. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина 

 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Комбінат «Салют» Державного агентства резерву України (далі - ДП «Комбінат «Салют» Державного агентства резерву України) про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
 
Позовна заява мотивована тим, що він з 01 лютого 2021 року працював на посаді головного юрисконсульта ДП «Комбінат «Салют» Державного агентства резерву України з випробуванням.
Наказом підприємства від 01 березня 2021 року № 27 його було звільнено у зв`язку зі встановленням невідповідності займаній посаді під час строку випробування, згідно з пунктом 11 статті 40 КЗпП України.
Посилався на порушення роботодавцем вимог закону при його звільненні, вважаючи своє звільнення незаконним та безпідставним, оскільки обставини невідповідності займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації роботодавцем не встановлено. Він має вищу освіту та здобув кваліфікацію юриста. Оскільки він був прийнятий на посаду головного юрисконсульта, а не керівника юридичної служби, наказ про його призначення не повинен погоджуватись з Державним агентством резерву України. Перед прийняттям на роботу він проходив співбесіду з комісією підприємства. На момент прийняття на роботу роботодавець знав про відсутність у нього юридичного стажу, тому це не могло бути підставою для його звільнення. 
08 лютого 2021 року був виданий наказ про дострокове закінчення випробувального строку, що також свідчить про незаконність його звільнення на підставі пункту 11 статті 40 КЗпП України. Наголошував, що 26 лютого 2021 року йому була виплачена заробітна плата з премією, що підтверджує обставини існування наказу про дострокове закінчення випробувального терміну. Його звільнення не було погоджено з профспілковим комітетом, як того вимагають правила внутрішнього розпорядку ДП «Комбінат «Салют». Причини звільнення, наведені в зазначеному наказі, не відповідають фактичним обставинам справи та звільнення відбулось внаслідок особистої неприязні до нього зі сторони нового директора - ОСОБА_2 .
 
Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просив суд: визнати незаконним та скасувати наказ ДП «Комбінат Салют» Державного агентства резерву України від 01 березня 2021 року № 27 про його звільнення; поновити його на посаді головного юрисконсульта; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.
 
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська                                            від 06 вересня 2022 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 22 лютого 2023 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що оскільки відповідачем було встановлено невідповідність ОСОБА_1 займаній посаді та виконуваній роботі, звільнення з цієї підстави відбулося в межах строку випробування, про що позивача було повідомлено в порядку, передбаченому законом.
Апеляційний суд погодився із судом першої інстанції про те, що доводи про неотримання попереднього схвалення профспілки, є безпідставними, оскільки звільнення згідно з пунктом 11 статті 40 КЗпП України не передбачає необхідності отримання такої згоди.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
 
У касаційній скарзі, поданій у березні 2023 року до Верховного Суду,                   представник ОСОБА_1 - адвокат Ковальчук Д. Ю., посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій скасувати й ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що судами не взято до уваги, що позивача звільнено поза межами випробувального терміну, що має інший порядок звільнення. Вважає, що наказ про скасування наказу про дострокове закінчення випробувального терміну суди не повинні були брати до уваги, оскільки  ОСОБА_1 не було з ним ознайомлено.
Суди не забезпечили повного та всебічного розгляду обставин справи, не перевірили обґрунтованість висновків роботодавця про те, що позивач не відповідав займаній посаді. 
Вказує, що суди надали неправильну правову оцінку наданим сторонами доказам, зокрема, вважає, що розпорядження виконувача обов`язків                    (далі - в. о.) директора ДП «Комбінат Салют» Державного агентства резерву України щодо виявлення в роботі ОСОБА_1 недоліків не відповідають дійсності.
Вважає, що у підприємства була відсутня необхідність погодження його кандидатури з Державним агентством резерву України.
Також зазначає, що, приймаючи позивача на роботу, роботодавець був обізнаний про відсутність у нього стажу роботи, а тому ця обставина не могла слугувати підставою для його звільнення. Він відповідав вимогам, визначеним посадовою інструкцією, діючою на час його прийняття на роботу. 
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
 
У квітні 2023 року ДП «Комбінат Салют» Державного агентства резерву України подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому вказує на те, що її доводи є безпідставними, оскільки суди першої та апеляційної інстанцій забезпечили повний та всебічний розгляд справи, ухваливши законні та обґрунтовані судові рішення, доводи відповідача є безпідставними. Просить залишити касаційну скаргу без задоволення,                              а оскаржувані судові рішення - без змін.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 06 квітня 2023 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано цивільну справу із суду першої інстанції. 
 
27 квітня 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 21 червня 2023 року справу призначено до судового розгляду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Наказом ДП «Комбінат Салют» Державного агентства резерву України                 від 29 січня 2021 року № 16-ос ОСОБА_1 було прийнято                           з 01 лютого 2021 року на посаду головного юрисконсульта ДП «Комбінат «Салют» Державного агентства резерву України, про що останнього ознайомлено.
 
Також ОСОБА_1 було ознайомлено з колективним договором та посадовою інструкцією, що підтверджується його підписом в наказі                    від 29 січня 2021 року № 16-ос.
 
Наказом тимчасово виконуючого обов`язків (далі - т.в.о.) голови Державного агентства від 02 лютого 2021 року № 19-к було призначено                    ОСОБА_2 в.о. директора ДП «Комбінат «Салют» Державного агентства резерву України з 04 лютого 2021 року.
 
Згідно з наказом від 17 лютого 2021 року № 56 ОСОБА_2 приступив до виконання обов`язків директора ДП «Комбінат «Салют» Державного агентства резерву України з 17 лютого 2021 року.
 
Наказом в.о. директора ДП «Комбінат «Салют» Державного агентства резерву України від 17 лютого 2021 року № 56/1 скасовано наказ № 23-ос «Про дострокове закінчення випробувального терміну», встановленого ОСОБА_1 .
 
Розпорядженням в. о. директора ДП  «Комбінат Салют» Державного агентства резерву України від 19 лютого 2021 року № 3                    ОСОБА_1 наказано надати письмові пояснення стосовно неналежного виконання своїх обов`язків, покладених посадовою інструкцією головного юрисконсульта, які полягають у поданні 17 лютого 2021 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду та підписання заяви про забезпечення позову шляхом зупинення дії запису, вчиненого нотаріусом Мошкоською Н. М. в державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 16 лютого 2021 року щодо призначення керівником ДП «Комбінат «Салют» Державного агентства резерву України ОСОБА_2
 
Розпорядженням в. о. директора ДП «Комбінат Салют» державного агентства резерву України  від 19 лютого 2021 року № 4                 ОСОБА_1 наказано надати письмові пояснення стосовно неналежного виконання своїх обов`язків, покладених посадовою інструкцією головного юрисконсульта, які полягають у нероз`ясненні працівникам поліції, які прибули 09 лютого 2021 року до робочого кабінету в. о. обов`язки директора Державного підприємства «Комбінат «Салют» Державного агентства резерву України ОСОБА_2, підстав, згідно яких виконуючий обов`язки директор перебував у вказаний день на своєму робочому місці та виконував покладені на нього обов`язки, відповідно до наказу від 02 лютого 2021 року № 19-к.
 
Розпорядженням в. о. директора ДП «Комбінат Салют» державного агентства резерву України  від 19 лютого 2021 року № 7                      ОСОБА_1 наказано надати письмові пояснення стосовно неналежного виконання своїх обов`язків, покладених посадовою інструкцією головного юрисконсульта, які полягають у неналежній підготовці відомостей про юридичну особу, що були подані 08 лютого             2021 року державному реєстратору Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради стосовно ДП «Комбінат «Салют» Державного агентства резерву України.
 
На зазначені розпорядження 19 лютого 2021 року ОСОБА_1 були надані письмові пояснення.
 
25 лютого 2021 року ОСОБА_1 повідомлено про його звільнення за результатами випробування, в якому зазначено, що рівень його професійної підготовки є недостатнім для виконання завдань та обов`язків головного юрисконсульта державного підприємства. Із зазначеним повідомленням останнього було ознайомлено 25 лютого 2021 року, що підтверджується його підписом.
 
Наказом від 01 березня 2021 року № 27 в. о. директора ДП «Комбінат «Салют» Державного агентства резерву України було звільнено головного юрисконсульта ОСОБА_1 у зв`язку зі встановленням його невідповідності займаній посаді під час строку випробування, згідно з пунктом 11 статті 40 КЗпП України.
 
За період роботи ОСОБА_1 була нарахована та виплачена заробітна плата у сумі 40 665,42 грн (з урахуванням податків), що підтверджується довідкою про доходи від 08 червня 2022 року                               № КС000000021.
 
2.     Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
 
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України. 
 
Підставою касаційного оскарження зазначених судових рішення ОСОБА_1 вказує неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування апеляційним судом норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного                                  у постановах Верховного Суду від 29 березня 2018 року у справі                                      № 381/4968/16-ц, від 18 липня 2018 року у справі № 223/558/15-а,                             від 08 листопада 2018 року у справі № 818/1351/17, від 17 квітня 2019 року            у справі № 761/13137/17-ц, від 21 серпня 2019 року у справі № 466/4738/18 (провадження № 61-7543св19), від 18 вересня 2019 року у справі                                         № 216/3364/16-ц, від 09 жовтня 2019 року у справі № 622/36/15-ц,                              від 05 грудня 2019 року у справі № 522/3864/18, від 12 березня 2020 року                  у справі № 809/1157/17, від 16 березня 2020 року у справі № 755/12037/17, від 27 травня 2020 року у справі № 817/44/17, від 28 січня 2021 року у справі № 640/23002/19, від 26 лютого 2021 року у справі № 264/4512/18,                                    від 30 вересня 2021 року у справі № 753/22115/18, від 09 лютого 2022 року               у справі № 308/7598/20 та від 20 жовтня 2022 року у справі № 380/7392/20, що передбачено пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Ковальчука Д. Ю., задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
 
Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
 
Згідно із частиною першою статті 26 КЗпП України при укладенні трудового договору може бути обумовлене угодою сторін випробування з метою перевірки відповідності працівника роботі, яка йому доручається. Умова про випробування повинна бути застережена в наказі (розпорядженні) 
про прийняття на роботу.
 
У період випробування на працівників поширюється законодавство 
про працю (частина друга статті 26 КЗпП України).
 
Відповідно до частини першої статті 27 КЗпП України строк випробування при прийнятті на роботу, якщо інше не встановлено законодавством України, не може перевищувати трьох місяців, а в окремих випадках, 
за погодженням з відповідним виборним органом первинної профспілкової організації - шести місяців.
 
До строку випробування не зараховуються дні, коли працівник фактично 
не працював, незалежно від причини (частина третя статті 27 
КЗпП України).
 
Частиною другою статті 28 КЗпП України передбачено, що у разі встановлення власником або уповноваженим ним органом невідповідності працівника займаній посаді, на яку його прийнято, або виконуваній роботі він має право протягом строку випробування звільнити такого працівника, письмово попередивши його про це за три дні. Розірвання трудового договору з цих підстав може бути оскаржене працівником в порядку, встановленому для розгляду трудових спорів у питаннях звільнення.
 
Розірвання трудового договору з працівником під час терміну випробування не можна визнати таким, що провадиться з ініціативи власника 
або уповноваженого ним органу, оскільки працівник при прийнятті 
на роботу, даючи згоду на випробування, фактично дає згоду 
і на можливість розірвання з ним трудового договору, якщо протягом строку випробування буде встановлено невідповідність його роботі, на яку його прийнято.
 
Термін «невідповідність» означає, що підставою для звільнення не може бути порушення трудової дисципліни. За такі порушення працівник може бути звільнений на підставі відповідних статей КЗпП України, 
а не за результатами випробування.
 
Отже, підставою для звільнення за результатами випробування може бути тільки невідповідність працівника посаді, на яку він прийнятий.
 
При цьому, вирішення питання відповідності працівника займаній посаді 
є правом роботодавця, який приймає таке рішення за наслідками роботи працівника в період строку випробування.
 
Такі правові висновки викладено у постановах Верховного Суду:                                  від 11 грудня 2019 року у справі № 374/274/18-ц (провадження                                 № 61-13082св19), від 12 червня 2023 року у справі № 202/1444/21 (провадження № 61-3839св23).
 
Пунктом 11 частини першої статті 40 КЗпП України передбачено звільнення працівника через встановлення невідповідності працівника займаній посаді, на яку його прийнято, або виконуваній роботі протягом строку випробування.
 
Звільнення на підставі пункту 11 частини першої статті 40 КЗпП України з урахуванням частини другої статті 28 КЗпП України має відбуватися за наступних умов: 
1) встановлення власником або уповноваженим ним органом невідповідності працівника займаній посаді, на яку його прийнято, або виконуваній роботі; 
2) письмове попередження працівника про звільнення за три дні; 
3) звільнення проводиться протягом строку випробування.
 
Відповідно до частини третьої статті 27 КЗпП України до строку випробування не зараховуються дні, коли працівник фактично не працював, незалежно від причини.
 
У постанові Верховного Суду від 22 липня 2020 року у справі                                № 826/12446/17 вказано, що у період випробувального терміну суб`єкт призначення з`ясовує професійні та ділові якості працівника, його здатність виконувати якісно і сумлінно свої обов`язки. У разі, якщо суб`єкт призначення в період випробування працівника прийде до негативного висновку щодо відповідності працівника роботі, яка йому доручається, він має право його звільнити з причини незадовільного результату випробування. При цьому суб`єкт призначення самостійно визначає, чи відповідає працівник посаді, на яку його призначено, і, визначаючи у цьому контексті критерії якості виконання роботи за посадою, наділений певною свободою розсуду.
 
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
 
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої                     статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 
Повно та всебічно встановивши обставини справи, дослідивши усі надані сторонами докази суди попередніх інстанції дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 , оскільки його було прийнято на посаду головного юрисконсульта державного підприємства зі строком випробування три місяці й у період строку випробування роботодавцем встановлено, що він не відповідав встановленим посадовою інструкцією кваліфікаційним вимогам. 
Крім того, було встановлено, що  ОСОБА_1 прийнято на посаду з порушенням процедури, без погодження з Державним агентством резерву України.
 
Доводи касаційної скарги про те, що у підприємства була відсутня необхідність погодження його кандидатури з Державним агентством резерву України, є необґрунтованими.
 
Так, апеляційним судом встановлено, що згідно з посадовою інструкцією головного юрисконсульта ДП «Комбінат «Салют» Державного резерву України, призначення його на посаду відбувається за погодженням з Управлінням правового забезпечення Державного агентства резерву України. Про ознайомлення позивача з посадовою інструкцією свідчить його підпис в наказі від 29 січня 2021 року № 16-ос про прийняття на роботу.
 
Державне агентство резерву України листом від 24 лютого 2021 року                   № 35 повідомило ДП «Комбінат «Салют», що не погоджує кандидатуру ОСОБА_1 на посаду головного юрисконсульта з огляду на кваліфікаційні вимоги до зазначеної посади та відсутність у останнього досвіду роботи на посаді юрисконсульта. Також Державне агентство резерву України звернуло увагу на те, що лист ДП «Комбінат «Салют» щодо погодження на посаду головного юрисконсульта надійшов до Державного агентства резерву України після фактичного призначення особи на вказану посаду.
 
З оглядну на зазначене, а також те, що при визначенні відповідності посади працівника з випробуванням роботодавець наділений певною свободою розсуду, Верховний Суд відхиляє й доводи заявника про те, що суди не забезпечили повного та всебічного розгляду обставин справи, не перевірили обґрунтованість висновків роботодавця про те, що позивач не відповідав займаній посаді.
 
Посилання заявника на те, що його було звільнено поза межами випробувального терміну не заслуговують на увагу, оскільки судами було встановлено, що наказом в. о. директора ДП «Комбінат «Салют» Державного агентства резерву України від 17 лютого 2021 року № 56/1 скасовано наказ № 23-ос «Про дострокове закінчення випробувального терміну», встановленого ОСОБА_1 , який є чинним та позивачем не оскаржений.
 
Отже, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки його звільнення за пунктом 11 частини першої статті 40 КЗпП України було проведено відповідачем відповідно до вимог КЗпП України й роботодавцем, у свою чергу, доведено невідповідність позивача займаній посаді протягом випробувального терміну.
 
Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають.
 
Отже, доводи касаційної скарги не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального та процесуального права й зводяться до необхідності переоцінки судом доказів, що на підставі вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції. 
Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження у судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції. 
 
Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість їх судових рішень не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
 
Так як Верховний Суд залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, то немає підстав стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат.
 
Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Ковальчуком Денисом Юрійовичем - залишити без задоволення.
 
Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська                                 від 06 вересня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду               від 22 лютого 2023 рокузалишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий   Судді:	Д. Д. Луспеник   Б. І. Гулько   Г. В. Коломієць   Р. А. Лідовець   С. Ф. Хопта