Ухвала
25 травня 2023 року
м. Київ
справа № 369/6239/21
провадження № 61-6975ск23 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,
розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Одеський бульвар» на постанову Київського апеляційного суду від 03 квітня 2023 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Одеський бульвар» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ:
У травні 2021 року ТОВ «УК «Одеський бульвар» звернулося з позовом до 
ОСОБА_1 в якому просило стягнути з відповідача на користь товариства суму заборгованості згідно договору №159/26-Б-2020 про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, комунальних та додаткових послуг від 04 липня 2020 року за період з 04 липня 2020 року по 31 березня 2021 року у розмірі 
13 070,94 грн та понесені судові витрати, а саме: судового збору в розмірі 
2 270,00 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 5 000,00 грн.
05 жовтня 2022 року представником ТОВ «УК «Одеський бульвар» подано клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з відмовою від позову та відшкодування понесених судових витрат, а саме: судового збору в розмірі 
2 270,00 грн, та витрат на правову допомогу в розмірі 5 000,00 грн.
Києво-Святошинський районний суд Київської області ухвалою від 14 листопада 2022 року заяву ТОВ «УК «Одеський бульвар» - задовольнив частково. Закрив провадження у цивільній справі за позовом ТОВ «УК «Одеський бульвар» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у зв`язку з відмовою позивача від позову. Стягнув з ОСОБА_1 на користь ТОВ «УК «Одеський бульвар» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1 000,00 коп. Повернув ТОВ «УК «Одеський бульвар» з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору при подачі позовної заяви до суду, згідно  платіжного  доручення  №879  від 
30 квітня 2021 року у розмірі 1135,00 грн. У решті заяви відмовив.
Не погодившись з вказаною ухвалою суду, товариство 01 лютого 2023 року подало апеляційну скаргу.
Київський апеляційний суд ухвалою від 03 квітня 2023 року відмовив у відкритті апеляційного провадження у зв`язку з тим, що причини пропуску строку на оскарження судового рішення першої інстанції суд визнав неповажними.
03 травня 2023 року представник ТОВ «УК «Одеський бульвар» - адвокат
Васюк М. М.(далі - представник) подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Київського апеляційного суду від 03 квітня2023 року, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.
У касаційній скарзі заявлено клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження ухвали Київського апеляційного суду від 03 квітня 2023 року, яке обґрунтовано тим, що копію оскаржуваної ухвали товариство отримало засобами поштового зв'язку 12 квітня 2023 року. 
Перевіривши доводи вказаного клопотання, суд дійшов висновку про відсутність підстав для його розгляду, оскільки заявник не пропустив строк на касаційне оскарження судового рішення. 
Як вбачається, оскаржувану ухвалу Київського апеляційного суду постановлено 03 квітня 2023 року. З касаційною скаргою представник товариства звернувся 
03 травня 2023 року, тобто в межах строку, передбаченого частиною першою статті 390 ЦПК України.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Згідно  з  пунктом  2   частини    третьої    статті    389   ЦПК  України  не підлягають 
касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Предметом позову в цій справі стягнення грошових коштів.
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» передбачено, що у 2023 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2023 року (на час подання касаційної скарги) -  2 684 грн.
Ціна позову  в цій справі становить 13 070,94 грн, що станом на 01 січня 2023 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684 грн х 100 = 268 400 грн). Тобто справа № 369/6239/21 є малозначною в силу вимог закону. 
Касаційна скарга не містить посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.
Доводи касаційної скарги також не свідчать про наявність підстав, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки незгода заявника з оскаржуваним судовим рішенням в цілому, за відсутності інших обставин, не може розглядатися як обставина, що впливає на визначення справи як такої, що має виняткове значення, оскільки це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є. 
Виходячи із статусу Верховного Суду, в деяких випадках вирішення питання про можливість   касаційного   оскарження  має  відноситися   до його   дискреційних 
повноважень, так як розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення «розгляду заради розгляду».
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є «судом фактів».
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, за статтею 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року). 
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).
Оскільки оскаржуване заявником судове рішення ухвалено у малозначній справі і воно не підлягає касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Одеський бульвар» на постанову Київського апеляційного суду від 03 квітня 2023 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Одеський бульвар» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає. 
Судді:                                                                                                      І. В. Литвиненко  
А. І. Грушицький
Є. В. Петров