ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4523/23 Справа № 234/2708/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Лутай А.М. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2023 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

головуючого судді – Никифоряка Л.П.,
суддів – Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у місті Дніпрі
апеляційні скарги  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 
на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 21 грудня 2021 року
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення розміру та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, –

                                             В С Т А Н О В И В:

У лютому 2021 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до Краматорського міського суду Донецької області з позовом до ОСОБА_2 про встановлення розміру аліментів та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.
В обґрунтування позовних вимог позивачка посилалася на те, що з 18.05.2013 року на підставі рішення Краматорського міського суду було розірвано шлюб між нею та ОСОБА_2 . 
Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , 2010 року народження, та ОСОБА_4 , 2003 року народження. 
Рішенням Краматорського міського суду 11.06.2013 року з відповідача було стягнуто аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частки від доходу щомісячно, починаючи з дати звернення до суду і до повноліття старшої дитини тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Зазначила, що відповідно до частини 2 та 3 статті 183 СК України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Тому позивач вказала, що має право звернутися до суду з позовом про визначення розміру аліментів на молодшу дитину. 
На підставі наведеного, після уточнення позовних вимог, просила визначити на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у розмірі 30 % від усіх видів доходів відповідача та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 30 % від усіх видів доходів відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку починаючі з 04.01.2021 року і до повноліття дитини тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також стягнути з відповідача на її користь витрати на правничу допомогу у розмірі 1 500,00 грн. 

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 21 грудня 2021 року позовні вимоги задоволено частково.
Визначено розмір аліментів, що стягуються за рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 11 червня 2013 року у справі № 234/4954/13-ц, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 .
       Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_2 , аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі частки з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання даним рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .
       Відкликано виконавчий лист по справі № 234/4954/13-ц, провадження № 2/234/2038/13, виданий на підставі рішення Краматорського міського суду Донецької області від 11 червня 2013 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей.
       В іншій частині позову відмовлено.
Додатковим рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 20 березня 2023 року вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, заявляє вимогу про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового, яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 30 % (3/10) усіх видів доходів відповідача.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалите нове про відмову у задоволенні позовних вимог. Апеляційна скарга мотивована тим, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

У відзиві позивач просила залишити без задоволення апеляційну скаргу відповідача, її апеляційну скаргу задовольнити, рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення її позовних вимог у повному обсязі.

У відзиві відповідач просив залишити без задоволення апеляційну скаргу позивача, його апеляційну скаргу задовольнити, рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Законом України № 2217-IX “Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання правового режиму на тимчасово окупованій території України” від 21 квітня 2022 року внесені зміни до Закону України “Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України”, вказані зміни набули чинності 07 травня 2022 року.
Частиною першою статті 12 Закону України “Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України”, редакція якої діє з 07 травня 2022 року, визначено, що у разі неможливості здійснення правосуддя судами, розташованими на тимчасово окупованих територіях, територіальна підсудність судових справ, що розглядаються у таких судах, визначається в порядку, передбаченому частиною сьомою статті 147 Закону України “Про судоустрій і статус суддів”.
Відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України “Про судоустрій і статус суддів” у разі неможливості здійснення правосуддя судом з об`єктивних причин під час воєнного або надзвичайного стану, у зв`язку зі стихійним лихом, військовими діями, заходами щодо боротьби з тероризмом або іншими надзвичайними обставинами може бути змінено територіальну підсудність судових справ, що розглядаються в такому суді, за рішенням Вищої ради правосуддя, що ухвалюється за поданням Голови Верховного Суду, шляхом її передачі до суду, який найбільш територіально наближений до суду, який не може здійснювати правосуддя, або іншого визначеного суду. У разі неможливості здійснення Вищою радою правосуддя такого повноваження воно здійснюється за розпорядженням Голови Верховного Суду. Відповідне рішення є також підставою для передачі усіх справ, які перебували на розгляді суду, територіальна підсудність якого змінюється.
Верховний суд розпорядженням від 15 березня 2022 № 8/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Донецької, Харківської областей)», відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України “Про судоустрій та статус суддів”, змінив територіальну підсудність судових справ Краматорського міського суду Донецької області на Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська.
Розпорядженням Верховного Суду від 22 липня 2022 року № 40 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (Донецький апеляційний суд)», відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України “Про судоустрій та статус суддів”, змінено територіальну підсудність судових справ Донецького апеляційного суду на Дніпровський апеляційний суд.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2023 року відновлено повністю втрачене судове провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення розміру та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи про стягнення аліментів.

Зважаючи на те, що предметом дійсного позову є стягнення аліментів, розгляд апеляційної скарги проводиться в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідкою про доставку електронного листа.

Сторони у встановлений законом строк не звернулися до суду з заявою із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту рішення, яке оскаржено, доводів апеляційних скарг та меж, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, дійшов висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

       Судом першої інстанції з`ясовано, що відповідач ОСОБА_2 та позивачка ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 10.08.2002 року. Від шлюбу сторони мають дітей – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , актовий запис № 801 від 11.06.2010 року), та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , актовий запис № 161 від 11.02.2003 року), батьком дітей записаний відповідач у справі – ОСОБА_2 .

       Згідно копії рішення Краматорського міського суду Донецької області від 18.05.2013 року, шлюб між сторонами було розірвано.

       Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати разом із матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

       Згідно рішення Краматорського міського суду Донецької області від 11.06.2013 року з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_1 аліменти на утримування синів ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки від доходу щомісяця, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.2013р., та до повноліття старшої дитини – сина ОСОБА_5 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

       На теперішній час старша дитина – ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , досяг повноліття та аліменти на його утримання не стягуються.

       Відповідачем було надані документи суду першої інстанції, з яких вбачається, що на примусовому виконанні в Краматорському міському відділі ДВС СМУМЮ (м.Харків) перебуває виконавче провадження № 39107510 щодо стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки доходу щомісяця, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.04.2013 року, та до повноліття старшої дитини - сина ОСОБА_5 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Утримання но вищезазначеному виконавчому провадження провадились на ПАТ «НКМЗ» до повноліття сина ОСОБА_5 . 26 лютого 2021 до ПАТ «НКМЗ» державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

       13 жовтня 2021 року державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №3907510 у зв`язку із закінченням терміну утримання. Проте, постановою заступника начальника відділу Краматорського ВДВС у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Василенко В.О. від 17.12.2021 року вказане виконавче провадження відновлено.

       У частині третій статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
       Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
       Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
       Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
       Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
       Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
       Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
       Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
       Відповідно до ч.ч.1-3 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.
       Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років установлений: з 1 січня – 2395 гривень, з 1 липня – 2510 гривень, з 1 грудня – 2618 гривень.
       Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
       Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
       Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
       Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
       Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.
       Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
       Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
       Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами (рішення ЄСПЛ від 19 квітня 1994 року у справі «Ван де Гурк проти Нідерландів»).
       Суд наголошує на тому, що аналіз положень законодавства, яке регулює спірні правовідносини, дає підстави для висновку про те, що право дитини на утримання батьками до досягнення нею повноліття кореспондує обов`язок батьків утримувати свою дитину до її повноліття та забезпечувати в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідні для розвитку дитини, який має бути виконаний батьками з урахуванням принципу найкращого забезпечення інтересів дитини.
Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини в розмірі 30 % (3/10) усіх видів доходів відповідача. Посилалася на те, що відповідач має можливість сплачувати аліменти в зазначеному розмірі.

Проте, на думку апеляційного суду, позивачкою не надано суду першої інстанції належних доказів щодо фактичної можливості відповідача сплачувати аліменти в заявленому розмірі. Не надано таких доказів і апеляційному суду.

Незгода позивача з часом присудження аліментів не можуть бути прийняті до уваги колегією суддів, оскільки не спростовують висновки суду та встановлені ним обставини, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення заявником норм права.

Крім того, судом першої інстанції було встановлено, що позивачка працює в ТОВ «АЛЕКССХІД» з 01.06.2017 року, отримує заробітну плату, середній розмір якої становить 4000,00 грн. Також, ОСОБА_1 знаходиться на обліку в Управлінні ПФУ м. Краматорська та отримує пенсію по інвалідності в розмірі 2 100,00грн.

В той же час, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що участь в утриманні дитини повинен брати кожен з батьків та в разі понесення додаткових витрат на дитину позивачка не позбавлена можливості ставити питання щодо стягнення цих витрат з відповідача в порядку статті 185 СК України.

       Також, встановлено, що відповідач ОСОБА_2 перебуває в іншому шлюбі з ОСОБА_8 , від якого відповідач має сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , на утримання якого, на підставі судового наказу від 04.12.2018 року, виданого Краматорським міським судом Донецької області, він сплачує аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 05.11.2018 року і до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_8 . На підставі зазначеного судового наказу відкрито виконавче провадження у Краматорському міському відділі ДВС СМУМЮ (м. Харків) (ВП № 58004241).
       Проте, колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги відповідача щодо наявності утримання ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , оскільки наявність у відповідача дитини від іншого шлюбу не звільняє його від батьківських обов`язків по відношенню до спільної із позивачем дитини.
       Судом встановлено, що згідно довідки ПрАТ «НКМЗ» від 17.08.2021 року, сума доходів ОСОБА_2 за вирахуванням податків, за період з травня 2020 року по травень 2021 року становить 399 879,16 грн. Станом на 01.08.2021 року відсутня заборгованість зі сплати аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та на користь ОСОБА_10 на утримання ОСОБА_9 . Розмір дивідендів, які ОСОБА_2 отримав у 2020-2021роках, становить 3 740,00 грн.
       Колегія суддів не приймає доводи відповідача, що на теперішній час із його заробітної плати вже здійснюються відрахування у розмірі 50 %, у той час коли, згідно чинного законодавства розмір відрахувань не може перевищувати 50 %.
       Частиною 3 статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. 
       Аналізуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апелянта про те, що вказаний розмір аліментів суперечить положенням чинного законодавства є безпідставними. 
       Також, колегія суддів не приймає до уваги посилання відповідача на те, що згідно вироку Краматорського міського суду Донецької області від 27.04.2018 року з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , моральну шкоду в розмірі 30 000,00 гривень. Оскільки вказані обставини не стосуються даної справи.
       На підставі викладеного, оцінюючи надані докази, з урахуванням вимог ст.ст.180-183 СК України, принципів розумності та справедливості, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог позивача про стягнення аліментів на дитину в розмірі 1/4 частини усіх доходів відповідача.
       Визначення аліментів у такому розмірі не буде порушувати основні соціальні гарантії, закріплені Конституцією України та законами України (зокрема, Законом України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05.10.2000 року № 2017-III, Законом України «Про прожитковий мінімум» від 15.07.1999 року № 966-XIV), що включають право відповідача на достатній життєвий рівень для себе не нижчий прожиткового мінімуму.
       Крім того, суд звертає увагу сторін у справі, що відповідно до положень ч.1 ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, а рішення судом ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції проходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а судове рішення – без змін.

Керуючись ст. 259,268,374,375,381-384 ЦПК України, суд, –

                                                           П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги  ОСОБА_1 та  ОСОБА_2 – залишити без задоволення.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 21 грудня 2021 року – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частиною третьою статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 30 травня 2023 року.

Судді: