ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

11 травня 2023 року 	м. Дніпро	справа № 280/3999/22	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
 головуючого - судді  Семененка Я.В. (доповідач),
 суддів:  Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 14 лютого 2023 року (суддя Сацький Р.В.) у справі №280/3999/22 за позовом Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю до Приватного акціонерного товариства «Запоріжкокс» про стягнення суми адміністративно-господарських санкцій,-

                                                  в с т а н о в и В :
       
Запорізьке обласне відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з відповідача адміністративно-господарських санкцій та пеню за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2021 році у розмірі 7  140  552,32грн.
В обґрунтуванні заявлених вимог посилався на те, що відповідно до вимог  Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю для відповідача складає 28 робоче місце. Зі звіту форми 10-ПІ вбачається, що фактично у 2021 році на підприємстві відповідача було працевлаштовано 4 особи з інвалідністю. Враховуючи середньорічну заробітну плату на підприємстві відповідача, позивачем розраховано суму штрафних санкцій за невиконання нормативу створення робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, які і просив стягнути позивач.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 14 лютого 2023 року в задоволенні позову відмовлено. 
Рішення суду мотивовано тим, що в діях відповідача відсутні порушення вимог  Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», щоб було підставою для стягнення з підприємства адміністративно-господарських санкцій.
Не погодившись  з рішенням суду, Запорізьке обласне відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю, посилаючись на порушення норм матеріального права, подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Позиція позивача фактично полягає в тому, що вразі невиконання нормативу щодо працевлаштування осіб з інвалідністю, безумовним обов`язком підприємства є сплата адміністративно-господарських санкцій. При цьому, як зазначає позивач, на підприємство покладено як обов`язок по створенню робочих місць для осіб, яким встановлена інвалідність так і обов`язок щодо самостійного працевлаштування таких осіб.
Справу розглянуто в порядку письмового провадження з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.311 КАС України.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що  апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до частини 1 статті 19 Закону України  «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні»  № 875-XII від  21.03.1991 р. для  підприємств, установ, організацій, у тому числі  підприємств,  організацій  громадських  організацій  осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які  використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі 4 відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.
Згідно із  статтею 20 Закону № 875-XII  підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим  статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю.
Адміністративно-господарські санкції за незайняті особами з інвалідністю робочі місця не є податком, збором (обов`язковим платежем), обов`язкова сплата яких передбачена  Конституцією України  та  Податковим кодексом України, а є заходом впливу на правопорушника у сфері господарювання у зв`язку зі скоєнням правопорушення.
Отже за своєю правовою природою вказані штрафні санкції є адміністративно-господарськими санкціями, як один із видів господарсько-правової відповідальності.
Відповідно до ч.1  ст.218 Господарського кодексу України, підставою для господарсько-правової відповідальності учасника господарських правовідносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.
Частиною другою наведеної статті передбачено, що учасник господарських правовідносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усі залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.
Отже при вирішенні питання про правомірність стягнення адміністративно-господарських санкцій слід виходити із загальних норм права відносно відповідальності за порушення зобов`язань та встановлення в діях або бездіяльності роботодавця складу правопорушення з метою застосування юридичної відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій.
Елементами правопорушення є вина та наявність причинного зв`язку між самим порушенням та його наслідками.
Так, згідно  статті 18 Закону №875-XII  забезпечення прав осіб з інвалідністю на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості. Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для таких осіб умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ч. 1  ст. 18-1 Закону №875-XII  особа з інвалідністю, яка не досягла пенсійного віку, не працює, але бажає працювати, має право бути зареєстрованою у державній службі зайнятості як безробітна.
В силу частини 3 статті 18-1 цього Закону державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у особи з інвалідністю кваліфікації та знань, з урахуванням її побажань.
З аналізу норм  Закону №875-XII  вбачається, що обов`язок щодо працевлаштування осіб з інвалідністю покладено як на суб`єктів господарювання так і на державу, від імені якої діють відповідні державні служби зайнятості.
Обов`язок суб`єкта господарювання полягає у виділенні та створенні робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, створенні умов праці та надання інформації державній службі зайнятості, необхідної для працевлаштування осіб з інвалідністю. В той же час, обов`язок підприємства зі створення робочих місць для осіб з інвалідністю не супроводжується його обов`язком займатися пошуком осіб з інвалідністю для працевлаштування.
Судом встановлено, що на адресу центру зайнятості відповідачем направлялись  звіти за формою 3-ПН про наявність вакансій, призначених для працевлаштування інвалідів у 2021 році, що підтверджується матеріалами справи.
Відповідно до п.4 ч.3 ст.50 Закону України «Про зайнятість населення», N 5067-VI, 05.07.2012, роботодавці зобов`язані своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії).
Порядок подання інформації про наявність вакансій врегульований наказом Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013р. №316 «Про затвердження форми звітності № 3-ПН „Інформація про попит на робочу силу (вакансії)” та Порядку її подання».
Отже, вказаним Наказом встановлена єдина форма призначена для інформування центру зайнятості населення про наявність вільних робочих місць, в тому числі призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю, та порядок її подання. 
Вказані вимоги законодавства відповідачем дотримано, про що свідчать долучені до матеріалів справи копії звітів форми 3-ПН.
Крім цього встановлені обставини справи свідчать про те, що у період з 15.01.2021 по 15.12.2021 щомісячно відповідач подавав до Запорізького міського центру зайнятості звіти про наявність вакансій в тому числі для працевлаштування осіб з інвалідністю за формою № 3-ПН Інформація про попит на робочу силу (вакансії) та характеристики вакансій і вимоги до претендентів.
За інформацією, наданою у листі Запорізького міського центру зайнятості від 18.07.2022 № 1139/04-19, протягом 2021 року Запорізьким міським центром зайнятості до ПрАТ "ЗАПОРІЖКОКС" було направлено 19 осіб, які мають інвалідність, необґрунтованих відмов у працевлаштуванні осіб з інвалідністю з боку ПрАТ "ЗАПОРІЖКОКС" не надходило. Представники ПрАТ "ЗАПОРІЖКОКС" приймали участь у заходах, які проводились протягом 2021 року Запорізьким міським центром зайнятості у напрямку працевлаштування осіб з інвалідністю.
Також встановлені обставини справи свідчать про те, що відповідач займався самостійним пошуком осіб з інвалідністю з метою їх працевлаштування шляхом розміщення оголошень в газеті "ИЗ "ПАНОРАМА" за 2021 рік (надано витяги з 12 номерів).
Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідачем здійснювались усі належні від нього заходи для недопущення правопорушення, а відтак підстав для застосування до нього господарсько-правової відповідальності у вигляді штрафних санкцій та нарахування пені, не існує.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим підстав для його скасування не існує.
На підставі викладеного, керуючись статтями п.1 ч.1 ст.315, ст.ст.  316,  321,  322,  325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю залишити без задоволення, а рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 14 лютого 2023 року по справі №280/3999/22 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, визначені ст.ст.328,  329 КАС України.

Повний текст постанови складено 11.05.2023
   
Головуючий - суддя                                                                      Я.В. Семененко 

                               суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      І.Ю. Добродняк