УХВАЛА
08 травня 2023 року 
м. Київ
справа № 303/3133/18
провадження № 51-10598ск18
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого            ОСОБА_1 , 
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянувши касаційну скаргу прокурора на ухвалу Львівського апеляційного суду від 01 лютого 2023 року щодо ОСОБА_4 ,
встановив:
Прокурор звернувся до суду з касаційною скаргою на указане вище судове рішення щодо засудженого ОСОБА_4 , де ставить питання про його скасування з підстав, передбачених ч. 1 ст. 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Разом з цим, у мотивувальній частині касаційної скарги відображене твердження про необхідність скасування судових рішень з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, що суперечить наведеній у касаційній скарзі вимозі. 
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) в касаційній скарзі має бути наведено обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи  необґрунтованість судового рішення.
Частиною 1 ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК). 
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
За приписами ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та  визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. 
Прокурор в касаційній скарзі не погоджується з висновками судів щодо кваліфікації дій засудженого за ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі - КК), вважаючи правильною кваліфікацію за п. 4 ч. 2 ст. 115 цього Кодексу. В обґрунтування таких тверджень не погоджується з правовою оцінкою встановлених обставин кримінального провадження. Водночас, касаційна скарга не містить обґрунтування правових основ до зміни апеляційним судом кваліфікації інкримінованого злочину та доводів, які спростовують висновки, відображені в ухвалі апеляційного суду щодо кримінальної правової оцінки вчиненого діяння, того, які порушення допущені цим судом. 
Відповідно до приписів ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції може ухвалити рішення про погіршення становища засудженого не тільки за наявності таких вимог в касаційній скарзі, а й відповідних обґрунтованих доводів учасника кримінального провадження, змістом яких охоплюються належні підстави для такого рішення, оскільки, враховуючи вимоги ч. 3 ст. 26 КПК, Суд не може на власний розсуд відшуковувати в оскарженому рішенні відповідні підґрунтя для цього. 
Серед іншого, в касаційній скарзі прокурора зазначено про незгоду сторони обвинувачення із оцінкою судом апеляційної інстанції протоколу отримання зразків для експертизи від 06 січня 2018 року та висновку експерта № 19/10-1/58-СЕ/18 від 04 квітня 2018 року на предмет їх допустимості як доказів винуватості, натомість прокурор, ставлячи вимогу про скасування оскарженої ухвали та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції, з урахуванням того, що цей суд дійшов висновку про те, що висновки місцевого суду в частині оцінки вказаних доказів в цілому не спростовують правильності ухваленого судом першої інстанції рішення та не є достатньою підставою для його зміни чи скасування, не наводить належного обґрунтування такої вимоги.
Відповідно до ст. 429 КПК суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу було подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 вказаного Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки скарги і  встановлюється строк, необхідний для їх усунення, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів із дня отримання ухвали особою, котра подала касаційну скаргу.
Врахувавши вищенаведене, керуючись положеннями ст. 429 КПК, з огляду на те, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 КПК, колегія суддів дійшла висновку, що скаргу необхідно залишити без руху і надати строк на усунення недоліків.
Недоліки касаційної скарги, пов`язані з її змістом, можуть бути усунуті шляхом подання нової касаційної скарги.
Керуючись ст. 429 КПК, Суд
постановив:
Касаційну скаргу прокурора залишити без руху та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків касаційної скарги - п`ятнадцять днів із дня її отримання.
Роз`яснити, що касаційна скарга повертається в разі, якщо особа в установлений строк не усунула недоліків касаційної скарги, залишеної без руху.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                           ОСОБА_2                                 ОСОБА_3