ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2023 р. 	Справа № 520/9279/22	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Курило Л.В.,
Суддів: Бегунца А.О. ,  Мельнікової Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.12.2022, головуючий суддя І інстанції: Бабаєв А.І., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 26.12.22  по справі № 520/9279/22
за позовом               ОСОБА_1  
до              Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області                      
про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 ( далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області (далі - відповідач, ГУ ДСНС у Харківській області), в якому просив суд:
- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДСНС України в Харківській області про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби;
- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДСНС України в Харківській області від 12 квітня 2022 року №193 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 на підставі пп. 6 п. 176 Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту особою рядового і начальницького складу;
- поновити ОСОБА_1 на займаній на час звільнення посаді з дня звільнення;
- стягнути з Головного управління ДСНС України в Харківській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період з дати звільнення по день поновлення на роботі, з урахуванням раніше виплачених сум;
- допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на займаній на час звільнення посаді та стягнення на користь ОСОБА_1 заробітної плати у межах одного місяця.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що наказ Головного управління ДСНС України в Харківській області про притягнення його до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби та наказ Головного управління ДСНС України в Харківській області від 12 квітня 2022 року №193 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 на підставі пп. 6 п. 176 Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту особою рядового і начальницького складу є протиправними та підлягають скасуванню.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26.12.2022 року позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області від 12.04.2022 року №193, яким прапорщика служби цивільного захисту ОСОБА_1 водія 32 ДПРЧ 1 ДПРЗ притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту.
Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області від 12.04.2022 року №194 о/с, яким прапорщика служби цивільного захисту ОСОБА_1 водія 32 ДПРЧ 1 ДПРЗ звільнено зі служби на підставі пп. 6 п. 176 Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2013 р. №593 у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту особою рядового і начальницького складу.
Поновлено на службі прапорщика служби цивільного захисту ОСОБА_1 на посаді водія 32 ДПРЧ 1 ДПРЗ.
Стягнуто з Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 13.04.2022 року по 26.12.2022 року у розмірі 85523,20 грн.
Звернуто рішення суду до негайного виконання в частині поновлення на службі прапорщика служби цивільного захисту ОСОБА_1 на посаді водія 32 ДПРЧ 1 ДПРЗ та в частині стягнення з Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області на користь ОСОБА_1 суми середнього заробітку в межах суми стягнення за один місяць.
Не погодившись з вказаним рішенням суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
В обгрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що відповідно до п. 80 Дисциплінарного статуту до позивача було застосовано крайній захід дисциплінарного впливу, оскільки невихід на службу під час збройної агресії російської федерації на території України  є грубим дисциплінарним правопорушенням, яке не сумісне з перебуванням на службі цивільного захисту та призвело до порушення позивачем присяги, контракту та нормативно - правових актів і призвело до підриву функціонування пожежно-рятувального підрозділу. Також вказав, що евакуація членів сім`ї не є поважною причиною відсутності на службі, жодних рапортів до керівництва про надання дозволу на евакуацію він не подавав. 
Позивач правом надання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Згідно зі ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 проходив службу в МНС та ДСНС України з 01.04.2011 року ( а.с. 29).
Відповідно до рапорту начальника 1 ДПРЗ ГУ ДСНС України в Харківській області від 04.04.2022 року водій 32 ДПРЧ 1 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Харківській області ОСОБА_1  був на чергуванні 24.02.2022 року, на добове чергування за графіком 27.02.2022 року не з`явився, оскільки с. Руські Тишки, в якому він проживає, було окуповано. У період з 27.02.2022 року до 08.03.2022 року ОСОБА_1 перебував за місцем проживання та не мав змоги дістатись до підрозділу.  08.03.2022 року звернувся до найближчого підрозділу ДСНС, а саме до 33 ДПРП 4 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Харківській області для подальшого проходження служби та виходив на службу до 31.03.2022 року, після чого припинив виходити на службу (а.с. 32).
Наказом 1 державного пожежно-рятувального загону від 31.03.2022 року № 98 у зв`язку з невиходом на службу призначено службове розслідування стосовно ОСОБА_1 (а.с. 34-35).
Відповідно до висновків службового розслідування від 10.04.2022 року за невихід на службу без поважних причин прапорщика служби цивільного захисту ОСОБА_1 , водія 32 ДПРЧ 1 ДПРЗ вирішено клопотати перед начальником Головного управління про притягнення його до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту (а.с. 42-47).
Наказом Головного управління ДСНС України у Харківській області від 12.04.2022 року №193 ( по особовому складу) прапорщика служби цивільного захисту ОСОБА_1 водія 32 ДПРЧ 1 ДПРЗ притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту.
Наказом Головного управління ДСНС України в Харківській області від 12.04.2022 року №194 о/с прапорщика служби цивільного захисту ОСОБА_1 водія 32 ДПРЧ 1 ДПРЗ звільнено зі служби на підставі пп. 6 п. 176 Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2013 р. №593 у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту особою рядового і начальницького складу ( а.с. 27).
Позивач, вважаючи оскаржувані накази протиправними, звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до вимог частини 1 ст. 101 Кодексу цивільного захисту України служба цивільного захисту - це державна служба особливого характеру, покликана забезпечувати пожежну охорону, захист населення і територій від негативного впливу надзвичайних ситуацій, запобігання і реагування на надзвичайні ситуації, ліквідацію їх наслідків у мирний час та в особливий період.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 103 Кодексу цивільного захисту України про проходження служби цивільного захисту може бути укладено контракт про проходження служби цивільного захисту - з особою, яка призначається на посаду рядового або начальницького складу служби цивільного захисту.
Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 101 Кодексу цивільного захисту України порядок проходження громадянами України служби цивільного захисту визначається цим Кодексом та положенням про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, що затверджується Кабінетом Міністрів України. На рядовий і начальницький склад служби цивільного захисту поширюється дія Дисциплінарного статуту, затвердженого законом.
Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2013 р. № 593 (далі по тексту - Положення) визначається порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу та регулюються питання, пов`язані з перебуванням громадян України у добровільному порядку в резерві служби цивільного захисту.
Пунктом 45 Положення визначено, що контракт про проходження служби цивільного захисту - це письмова угода, що укладається на добровільній основі між громадянином та державою, від імені якої виступає ДСНС, для встановлення правових відносин між сторонами під час проходження такої служби.
Відповідно до п.176 Положення контракт про проходження служби цивільного захисту припиняється (розривається), а особи рядового і начальницького складу звільняються із служби цивільного захисту: 
1) у зв`язку із закінченням строку контракту, про що особи рядового і начальницького складу попереджаються за два тижні; 
2) за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на службі, про що особи рядового і начальницького складу попереджаються за два тижні; 
3) за станом здоров`я - на підставі висновку центральної лікарсько-експертної комісії ДСНС про непридатність або обмежену придатність до служби; 
4) у зв`язку із скороченням штатів - у разі неможливості використання на службі у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційно-штатних заходів, про що особи рядового і начальницького складу попереджаються за два місяці; 
5) відповідно до заяви особи, яка звільняється у зв`язку із сімейними обставинами або з інших поважних причин, перелік яких встановлюється Кабінетом Міністрів України; 
6) у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту особою рядового і начальницького складу; 
7) у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту керівництвом відповідного органу чи підрозділу цивільного захисту; 
8) у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду; 
9) у зв`язку з призовом на строкову військову службу на підставі рішення районної (міської) призовної комісії; 
10) у разі неможливості переведення на іншу посаду у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі; 
10-1) у разі наявності реального чи потенційного конфлікту інтересів, який має постійний характер і не може бути врегульований в інший спосіб; 
11) у зв`язку з набуттям громадянства іноземної держави; 
12) в інших випадках, передбачених законом.
Як убачається з наказів № 193 та № 194 о/с від 12.04.2022 року, позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності та звільнено зі служби на підставі пп. 6 п. 176 Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2013 р. №593 у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту особою рядового і начальницького складу.
За приписами пункту 68 Дисциплінарного статуту служби цивільного захисту затвердженого Законом України від 5 березня 2009 року № 1068-VI на осіб рядового і начальницького складу за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень:1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) звільнення зі служби у зв`язку із вчиненням проступку, не сумісного з подальшим проходженням служби цивільного захисту, у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту чи через службову невідповідність.
Пунктами 75-76 Дисциплінарного статуту встановлено, що на осіб рядового і начальницького складу, які порушили службову дисципліну, можуть бути накладені лише визначені цим Статутом дисциплінарні стягнення, що відповідають ступеню вини особи. Відповідальність особи має індивідуальний характер.
Відповідно до п. 80 Дисциплінарного статуту служби цивільного захисту звільнення осіб рядового і начальницького складу зі служби у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту або через службову невідповідність є крайнім заходом дисциплінарного впливу і може застосовуватися у разі, якщо раніше вжиті заходи дисциплінарного впливу не дали позитивних результатів або якщо вчинене дисциплінарне правопорушення не сумісне з перебуванням на службі цивільного захисту.
Обставини спору свідчать про те, що у цій справі ключовим є питання тлумачення поняття «систематичне невиконання умов контракту», яке вживається у статті 106 КЦС України, пункті 68 Дисциплінарного статуту, пункті 176 Положення № 593, як підстава для припинення (розірвання) контракту про проходження служби цивільного захисту і звільнення зі служби.
Законодавство, яке стосується порядку проходження громадянами України служби цивільного захисту, не містить визначення поняття «систематичне невиконання умов контракту».
У спорах, які стосувалися законності звільнення зі служби цивільного захисту у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту особою рядового чи начальницького складу Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 23 листопада 2020 року у справі №814/1722/16 зазначив, що поняття «систематичність» передбачає застосування до особи заходів дисциплінарного впливу до вчинення нею проступку, після якого керівником прийнято рішення про звільнення зі служби. Водночас Суд зауважував, що систематичним невиконанням умов контракту є невиконання однією зі сторін одного із зобов`язань та інших умов, визначених контрактом, які допускались два чи більше разів протягом останнього року служби (пункт 39 вказаної постанови).
Крім цього, у постанові від 10 червня 2021 року у справі №560/3025/20 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що під терміном «систематичне невиконання умов контракту» слід розуміти вчинення дисциплінарного проступку особою рядового і начальницького складу після застосування дисциплінарного стягнення до такої особи, яке не втратило юридичної сили.
Наявність у особи рядового і начальницького складу двох або більше дисциплінарних стягнень, накладених на вказаних осіб протягом року, є підставою для звільнення їх із служби цивільного захисту, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту.
Наведена практика касаційного суду свідчить про те, що для кваліфікації поведінки особи рядового чи начальницького складу як «систематичне невиконання умов контракту» достатньо вчинення нею двох дисциплінарних проступків протягом останнього року служби за тієї умови, що попереднє стягнення має юридичну силу.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що під систематичним невиконанням умов контракту слід розуміти вчинення дисциплінарного проступку особою після застосування дисциплінарного стягнення до такої особи, яке не втратило юридичної сили, а тому наявність у особи рядового і начальницького складу двох або більше дисциплінарних стягнень, накладених на вказаних осіб протягом року, є підставою для звільнення зі служби у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту.
Як правомірно враховано судом першої інстанції, відповідачем не доведено того, що позивач притягувався до дисциплінарної відповідальності перед тим, як був притягнений до дисциплінарної відповідальності та звільнений на підставі оскаржуваних у даній справі наказів.
Отже, у спірних правовідносинах не вбачається систематичного невиконання умов контракту позивачем.
Водночас, частина 6 ст. 43 Конституції України, гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.
Суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відсутність законних підстав для звільнення позивача на підставі пп. 6 п. 176 Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2013 р. №593 у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту особою рядового і начальницького складу, а тому позовні вимоги про визнання протиправними та скасування наказів Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області від 12.04.2022 року №193 та №194 о/с є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікованої Україною 17 липня 1997 року, набула чинності для України 11 вересня 1997 року) "Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження".
Вирішуючи питання про застосування статті 13 Конвенції, суд бере до уваги, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі "Аманн проти Швейцарії" (Заява № 27798/95 п. 88) зазначено, що стаття 13 Конвенції вимагає, щоб кожен, хто вважає себе потерпілим внаслідок заходу, який, на його думку, суперечив Конвенції, мав право на засіб правового захисту у відповідному національному органі для вирішення свого спору, а в разі позитивного вирішення - для одержання відшкодування шкоди. Однак це положення не вимагає безумовного досягнення вирішення спору на користь заявника.
Разом з тим, сутність принципу правової визначеності Європейський суд визначив як забезпечення передбачуваності ситуації та правовідносин у сферах, що регулюються, цей принцип не дозволяє державі посилатись на відсутність певного правового акта, який визначає механізм реалізації прав і свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах. На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах ("Онер`їлдіз проти Туреччини").
Як зазначено у справі Black Clawson Ltd. v. Papierwerke AG, (1975) AC 591 at 638, сприйняття верховенства права як конституційного принципу вимагає того, аби будь-який громадянин, перед тим, як вдатися до певних дій, мав змогу знати заздалегідь, які правові наслідки настануть.
Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.
При цьому, принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень полягає в тому, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, на оцінці всіх фактів та обставин, що мають значення. В рішенні № 37801/97 від 01 липня 2003 року по справі "Суомінен проти Фінляндії" Європейський суд вказав, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Системний аналіз наведених правових норм при застосуванні до правовідносин, що є предметом судового дослідження, вказує на те, що відповідач, який є суб`єктом владних повноважень при вчиненні спірних дій, діяв без урахуванням усіх обставин, що мають значення для вчинення дій (прийняття рішення), без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) та з дотриманням принципу верховенства права.
Враховуючи вищевикладене, беззаперечним є висновок про те, що оскаржувані накази підлягають скасуванню, а позивач поновленню на займаній посаді.
Так, наказом Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області від 12 квітня 2022 року №194 о/с звільнено зі служби прапорщика служби цивільного захисту ОСОБА_1 водія 32 ДПРЧ 1 ДПРЗ.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції, що належним відновленням порушених прав позивача є відновлення становища особи, яке існувало до такого порушення прав.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог у цій частині шляхом поновлення на службі прапорщика служби цивільного захисту ОСОБА_1 на посаді водія 32 ДПРЧ 1 ДПРЗ.
Відповідно до ч. 1 ст. 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
Частиною другою статті 235 Кодексу законів про працю України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Відповідно до частини першої статті 27 Закону України "Про оплату праці" №108/95-ВР від 24 березня 1995 року порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Так, підпунктом "з" пункту 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 8 лютого 1995 року (далі Порядок №100), встановлено, що вказаний Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадку вимушеного прогулу.
Пунктом 2 вказаного Порядку визначено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.
Відповідно до пункту 5 цього Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.
Згідно з пунктом 8 цього ж Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
З огляду на викладене, розрахунок середньоденної заробітної плати проводиться шляхом ділення заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин).
Згідно з доповідною начальника УЕФ до начальника Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області №32/150 від 25.11.2022 року середньоденна заробітна плата позивача складала 464,80 грн.
Статтею 73 Кодексу законів про працю України визначено святкові і неробочі дні.
Згідно зі статтею 6 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" № 2136-IX від 15 березня 2022 року у період дії воєнного стану не застосовуються зокрема норми статті 73 Кодексу законів про працю України.
Наказом Головного управління ДСНС України в Харківській області від 12.04.2022 року №194 о/с прапорщика служби цивільного захисту ОСОБА_1 водія 32 ДПРЧ 1 ДПРЗ звільнено зі служби.
Оскільки днем звільнення позивача є 12.04.2022 року, а першим днем вимушеного прогулу є 13.04.2022 року, а справа вирішена судом першої інстанції по суті 26.12.2022 року, то на період часу вимушеного прогулу позивача з 13.04.2022 року по 26.12.2022 року припадає 184 робочих днів.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про стягнення з Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 13.04.2022 року по 26.12.2022 року у розмірі 85523,20 грн.
Відповідно до пункту 2 та 3 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність звернення рішення суду до негайного виконання в частині поновлення на службі прапорщика служби цивільного захисту ОСОБА_1 на посаді водія 32 ДПРЧ 1 ДПРЗ та в частині стягнення з Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області на користь ОСОБА_1 суми середнього заробітку в межах суми стягнення за один місяць.
Доводи апеляційної скарги висновків колегії суддів не спростовують.
Відповідно до Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Ураховуючи те, що за наслідками апеляційного перегляду цієї справи рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, тому відсутні правові підстави для розподілу судових витрат. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області - залишити без задоволення.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 26.12.2022 по справі № 520/9279/22 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Л.В. Курило 	
Судді	   	А.О. Бегунц    Л.В. Мельнікова