ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2161/23 Справа № 216/3115/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - ХОМИК І. І. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста  О. І.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2023 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді                     Корчистої О.І.
суддів:                           Агєєва О.В., Кішкіної І.В.,
за участю секретаря              Шумило І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №216/3115/22 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕГАПРОМЕКОЛОГІЯ» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та зобов`язання вчинити певні дії, 
за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕГАПРОМЕКОЛОГІЯ»,
на рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 листопада 2022 року,

встановив:

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ТОВ «МЕГАПРОМЕКОЛОГІЯ» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та зобов`язання вчинити певні дії.
Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що, починаючи з 25 листопада 2019 року по 24 березня 2022 року, вона перебувала в трудових відносинах з ТОВ «МЕГАПРОМЕКОЛОГІЯ». 
24 березня 2022 року ОСОБА_1 звільнена з роботи за угодою сторін. 
Їй була нарахована, але не виплачена заробітна плата за липень 2020 року, жовтень 2020 року та за період з січня 2022 року по 24 березня 2022 року в сумі 56 102,04 гривень, компенсація за невикористанні дні всіх видів відпусток не нараховувалася. Також відповідачем не було сплачено за позивачку єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а тому, відповідно, не було зараховано страховий стаж за період з січня 2022 року по 24 березня 2022 року. 
В день звільнення з роботи відповідач не провів з нею повного розрахунку по заробітній платі, внаслідок чого виникла заборгованість по заробітній платі та не нарахована компенсація за невикористані дні відпусток за відрахуванням обов`язкових платежів в сумі 11 736,69 гривень.
Просила стягнути з ТОВ «МЕГАПРОМЕКОЛОГІЯ» на її користь нараховану, але не виплачену заробітну плату при звільненні за липень 2020 року, за жовтень 2020 року та з 01 січня 2022 року по 24 березня 2022 року включно, яка визначена з утриманням податків та інших обов`язкових платежів, в сумі 56 102,04 гривень, компенсацію за 25 днів невикористаної відпустки при звільненні, яка визначена з утриманням податків та інших обов`язкових платежів, в сумі 11 736,69 гривень. Зобов`язати ТОВ «МЕГАПРОМЕКОЛОГІЯ» сплатити за неї єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та інші податки і збори за період з січня 2022 року по 24 березня 2022 року шляхом перерахування відповідних платежів до державного бюджету. 
Рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 листопада 2022 року позов ОСОБА_1 до ТОВ «МЕГАПРОМЕКОЛОГІЯ» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку задоволено. Стягнуто з ТОВ «МЕГАПРОМЕКОЛОГІЯ» на користь  ОСОБА_1 нараховану, але не виплачену заробітну плату при звільненні за липень 2020 року, жовтень 2020 року та з 01 січня 2022 року по 24 березня 2022 року включно, визначена з утриманням податків та інших обов`язкових платежів, в сумі 56 102,04 гривень. Стягнуто з  ТОВ «МЕГАПРОМЕКОЛОГІЯ» на користь  ОСОБА_1  компенсацію за невикористані дні відпустки (25 календарних днів) при звільнені, визначену з утриманням податків та інших обов`язкових платежів, в сумі 11 736,69 гривень. У задоволенні позовних вимог щодо зобов`язання ТОВ «МЕГАПРОМЕКОЛОГІЯ» сплатити за ОСОБА_1 єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та інші податки і збори за період з січня 2022 року по 24 березня 2022 року, шляхом перерахування відповідних платежів до державного бюджету відмовлено. Стягнуто з ТОВ «МЕГАПРОМЕКОЛОГІЯ» на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в сумі 992,40 гривень.
В апеляційній скарзі відповідач ТОВ «МЕГАПРОМЕКОЛОГІЯ», посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити лише в частині наявної заборгованості в сумі 33 737,90 гривень і складається з 30 267,45 гривень заборгованості з невиплаченої заробітної плати та 3 470,45 гривень компенсації за невикористані 8 днів відпустки. Відстрочити строк виплати нарахованої заробітної плати та компенсації за невикористані дні відпустки позивачу до моменту виключення Марганецької міської територіальної громади з Переліку територіальних громад розташованих у районах проведення воєнних (бойових) або які перебувають у тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні). 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не надано правової оцінки клопотанню відповідача, яке було направлено на адресу суду першої інстанції перед засіданням, яке відбулося 03 листопада 2022 року, і в якому скаржник просив суд відкласти розгляд справи з огляду на те, що ТОВ «МЕГАПРОМЕКОЛОГІЯ» не може надати всі необхідні документи, які підтверджують нараховану та виплачену заробітну плату, розрахунки невиплаченої заробітної плати, оскільки вони знаходяться у м. Марганець, яке перебуває під обстрілами. Вважає, що ігноруючи подане клопотання про відкладення розгляду справи, суд порушив його права як учасника справи, що призвело до неповного та не всебічного з`ясування судом першої інстанції обставин, які мають значення для вирішення справи. 
Також зазначає, що довідка видана 01 червня 2022 року, на яку посилається позивач, мотивуючи наявність заборгованості по заробітній платі в сумі 56 102,04 гривень за липень 2020 року, жовтень 2020 року та за період з січня 2022 року по 24 березня 2022 року суперечить дійсним обставинам справи, оскільки така довідка позивачу відповідачем не видавалася. 
Поза увагою суду залишилось те, що позивачу виплачена заробітна плата за липень 2020 року, жовтень 2020 року та частково за період з січня 2022 року по 24 березня 2022 року, що підтверджується довідкою відповідача від 30 серпня 2022 року № МПЕ00000008, відомістю про виплату готівки № 43 від 02 вересня 2020 року за липень 2020 року з особистим підписом позивача про одержання грошових коштів в сумі 12 000,13 гривень, відомістю № 67 від 04 грудня 2020 року за жовтень 2020 року з особистим підписом позивача про одержання грошових коштів в сумі 12 000,47 гривень, також частково видана заробітна плата за період з 01 січня 2022 року по 24 березня 2022 року, що підтверджується видатковим касовим ордером від 17 лютого 2022 року з особистим підписом позивача про одержання грошових коштів в сумі 4 000 гривень. 
Вказує, що відповідачем визнається загальна сума заборгованості по заробітній платі відповідно до довідки Товариства від 30 серпня 2022 року № МПЕ00000008 в сумі 30 267,45 гривень. 
Також відповідач не погоджується з вимогою позивача про стягнення компенсації за невикористані 25 днів відпустки в сумі 11 736,69 гривень, оскільки, станом на 24 березня 2022 року, позивачу було надано та використано на підставі її заяви від 07 лютого 2022 року 17 календарних днів додаткової оплачуваної соціальної відпустки за 2022 рік, та залишилося 8 календарних днів невикористаної відпустки за період з 25 листопада 2021 року по 24 березня 2022 року, за які відповідно до довідки ТОВ «МЕГАПРОМЕКОЛОГІЯ» від 30 серпня 2022 року № МПЕ00000008 нараховано 3470,45 гривень. 
Посилається на те, що ТОВ «МЕГАПРОМЕКОЛОГІЯ» не має можливості в строки та в повному обсязі виплатити позивачу нараховану заробітну плату та компенсацію за невикористані дні відпустки, проте не відмовляється від зобов`язання з виплати наявних сум заборгованості відповідачу, у загальній сумі 33 737,90 гривень. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити апеляційну скаргу ТОВ «МЕГАПРОМЕКОЛОГІЯ» без задоволення, рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривогу Рогу Дніпропетровської області від 03 листопада 2022 року залишити без змін. Вважає, що рішення суду першої інстанції винесено без порушення норм матеріального та процесуального права, з повним дослідженням обставин справи. Посилається, що відомості на отримання заробітної плати не містять підписів відповідальних осіб, які видавали заробітну плату, відповідачем не надано доказів на підтвердження його посилання про підроблення довідки від 01 червня 2022 року. Крім того відсутнє відображення в формі ОК-5 зарахування сум та проведення в податковому обліку. Касовий ордер на суму 4 000 гривень був врахований нею при розрахунку заборгованості, тому безпідставне твердження відповідача про повторне стягнення цієї суми.
В судовому засіданні апеляційного суду Бовін В.В., який діє в інтересах ТОВ «МЕГАПРОМЕКОЛОГІЯ», доводи, викладені в апеляційній скарзі, підтримав та просив її задовольнити.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, повідомлялась про час та місце розгляду справи. 
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ТОВ «МЕГАПРОМЕКОЛОГІЯ» підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно ч. 3 ст.  3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно з ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що встановив наявність заборгованості нарахованої та невиплаченої заробітної плати і компенсації за невикористані дні щорічної відпустки ОСОБА_1 , яка за період з 25 листопада 2019 року по 24 березня 2022 року складає 56 102,04 гривень та 11 736,69 гривень.
Рішення суду оскаржується відповідачем в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористані дні відпустки. В іншій частині рішення суду не оскаржується і апеляційним судом не переглядається.
Статтею 43Конституції України передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Статтями 12, 81ЦПК України на кожну зі сторін покладається обов`язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. При цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Також за змістом частини 1 ст.82ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.
Заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається КЗпП України, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами (ст.94 КЗпП України).
Громадянам, які перебувають у трудових відносинах із підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткова) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати (ст.74 КЗпП України). Аналогічна норма міститься у ст.2 Закону України «Про відпустки».
За положеннями частини першої ст.75 КЗпП України, ст.6Закону України«Про відпустки» щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.
Щорічні додаткові відпустки надаються працівникам: 1) за роботу із шкідливими і важкими умовами праці; 2) за особливий характер праці; 3) в інших випадках, передбачених законодавством. Тривалість щорічних додаткових відпусток, умови та порядок їх надання встановлюються нормативно-правовими актами України (ст.76 КЗпП України).
За положеннями частини 1, 2 ст.19Закону України «Про відпустки» жінці, яка працює і має двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину з інвалідністю, або яка усиновила дитину, матері особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, одинокій матері, батьку дитини або особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, який виховує їх без матері (у тому числі у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також особі, яка взяла під опіку дитину або особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, чи одному із прийомних батьків надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (ст.73 КЗпП України). За наявності декількох підстав для надання цієї відпустки її загальна тривалість не може перевищувати 17 календарних днів.
Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний вести облік відпусток, що надаються працівникам (ч. 20 ст.10 Закону України «Про відпустки»).
Відповідно до ч. 1 ст.24 Закону України «Про відпустки», у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.
Як передбачено ч. 2 ст. 21 Закону України «Про відпустки», порядок обчислення заробітної плати працівникам за час щорічної відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, та компенсації за невикористані відпустки встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 затверджений Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок №100).
Пунктом 2 Порядку №100 встановлено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться з урахуванням виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.
Відповідно до п.7 Порядку №100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або компенсації за невикористані відпустки проводиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за фактично відпрацьований період (розрахунковий період) на відповідну кількість календарних днів розрахункового періоду. Із розрахунку виключаються святкові та неробочі дні, встановлені законодавством. Отриманий результат множиться на число календарних днів відпустки.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з 25 листопада 2019 року по 24 березня 2022 року перебувала у трудових відносинах з ТОВ «МЕГАПРОМЕКОЛОГІЯ», що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 запис № 21 - № 23. 
24 березня 2022 року ОСОБА_1 була звільнена з роботи за угодою сторін, що підтверджується витягом з наказу № 17-К про припинення трудового договору (контракту).
На підтвердження позовних вимог позивачем на розгляд суду надана довідка №МПЕ00000007 від 01 червня 2022року, згідно якої станом на 01 червня 2022р. заборгованість по виплаті заробітної плати ОСОБА_1 складає 56 102,04 гривень.
Відповідно до довідки ТОВ «МЕГАПРОМЕКОЛОГІЯ» № 24/3 від 24 березня 2022р. ОСОБА_1 станом на 24 березня 2022 року не використала 8 календарних днів щорічної основної відпустки та 17 календарних днів додаткової оплачуваної соціальної відпустки за 2022 рік. Сума компенсації за невикористані дні відпустки за відрахуванням обов`язкових платежів згідно розрахунку позивача складає 11 736,69 гривень. 
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористані дня відпустки суд першої інстанції виходив із доведеності та обґрунтованості позовних вимог. 
Однак, апеляційний суд з таким висновком суду першої інстанції в повній мірі погодитися не може, враховуючи таке.
Відповідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Статтею 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.
Судом першої інстанції при встановленні розміру заборгованості з виплати заробітної плати перед позивачем, в тому числі компенсації за невикористану відпустку за 25 днів, було взято до уваги довідку від 01 червня 2022 року за № МПЕ 00000007.
Проте, відповідачем до апеляційної скарги було додано докази направлення до суду першої інстанції доказів щодо часткового погашення вказаної заборгованості, які разом з відзивом на позовну заяву надійшли до суду першої інстанції після ухвалення оскаржуваного рішення і тому не були предметом дослідження судом першої інстанції.
Відповідач посилався на те, що довідка № МПЕ00000007 від 01 червня 2022 року суперечить дійсним обставинам, оскільки позивачу виплачена заробітна плата за липень 2020 року, жовтень 2020 року та частково за період з січня 2022 року по 24 березня 2022 року, що підтверджує довідкою від 30 серпня 2022 року № МПЕ00000008, відомістю на виплату готівки № 43 від 02 вересня 2020 року з особистим підписом позивача про одержання грошових коштів в розмірі 12 000,13 гривень, відомістю № 67 від 04 грудня 2020 року за жовтень 2020 року з особистим підписом позивача про одержання грошових коштів в розмірі 12 000,47 гривень, та видатковим касовим ордером від 17 лютого 2022 року з особистим підписом позивача про одержання грошових кошів в сумі 4000 гривень в рахунок часткового погашення заборгованості заробітної плати за період з 01 січня 2022 року по 24 березня 2022 року. При цьому наполягає, що загальна сума заборгованості по заробітній платі перед позивачем на момент звільнення становить 30 267,45 гривень, яку відповідач визнає. 
Також відповідач посилається на ту обставину, що на підставі заяви позивача від 07 лютого 2022 року їй було надано 17 календарних днів додаткової оплачуваної соціальної відпустки за 2022 рік та залишилось 8 календарних днів невикористаної відпустки за період з 25 листопада 2021 року по 24 березня 2022 року за які нараховано 3 470,45 гривень компенсації. 
Вирішуючи питання про прийняття поданих до апеляційної скарги доказів, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.
Відповідно ч.1-3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Тлумачення п. 6 ч.2 ст. 356, ч.1-3 ст. 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею, наприклад, якщо новий доказ з`явився після розгляду справи судом першої інстанції або раніше був недоступний заявнику. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.
Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати вимоги ч. 1 ст. 44 ЦПК України  щодо обов`язку особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і про відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні по суті спору.
Згідно матеріалів цивільної справи відзив на позовну заяву надійшов до суду першої інстанції після ухвалення судом оскаржуваного рішення. Проте, до апеляційної скарги додано довідку від 30 серпня 2022 року № МПЕ00000008, відомістю на виплату готівки № 43 за липень 2020 року з особистим підписом позивача ОСОБА_1 про одержання грошових коштів в сумі 12 000,13 гривень, відомістю № 67 від 04 грудня 2020 року на виплату готівки за жовтень 2020 року з особистим підписом позивача про одержання грошових коштів в сумі 12 000,47 гривень, та видатковим касовим ордером від 17 лютого 2022 року з особистим підписом позивача про одержання грошових кошів в сумі 4000 гривень в рахунок часткового погашення заборгованості заробітної плати за період з 01 січня 2022 року по 24 березня 2022 року, копії заяв ОСОБА_1 про надання відпусток за 2019-2022 роки та копії відповідних наказів про надання відпусток.
За встановлених обставин апеляційний суд приходить до висновку, що докази, які були вчасно відповідачем направлені до суду першої інстанції, однак відсутні в матеріалах справи з причин, що не залежали від сторони відповідача, і подані ним до апеляційного суду, як нові докази, враховуючи, що вказані докази мають виключне значення для правильного вирішення справи, підлягають дослідженню та врахуванню апеляційним судом, як неподані з поважних причин.
Таким чином, апелянтом надано докази, які підтверджують часткове погашення відповідачем заборгованості із виплати заробітної плати перед позивачем в розмірі 
За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги в частині невірного визначення судом першої інстанції розміру заборгованості відповідача перед позивачем зі сплати нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. 
Отже, висновки суду першої інстанції в частині наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі за липень 2020 року в сумі 12 000, 13 гривень, за жовтень 2022 року в сумі 12 000, 47 гривень та частково за період з 01 січня 2022 року по 24 березня 2022 року в сумі 4 000 гривень, не відповідають фактичним обставинам справи та рішення в цій частині підлягає скасуванню з відмовою у задоволенні цій частини позовних вимог. До стягнення підлягає нарахована, але частково не виплачена позивачу заробітна плату при звільненні за період з 01 січня 2022 року по 24 березня 2022 року включно в сумі 30 267, 45 гривень. 
Доводи апеляційної скарги ТОВ «МЕГАПРОМЕКОЛОГІЯ» щодо невірного висновку суду першої інстанції про кількість днів невикористаної позивачем відпустки не знайшли свого підтвердження.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Відповідно положень ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Частиною 1 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору відповідно п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» як позивач у справі про стягнення заробітної плати. 
Враховуючи, що позов задоволено на 44,62% ((30267,45 х 100) : 67838,73), з ТОВ «МЕГАПРОМЕКОЛОГІЯ» на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 442,81 гривень. ((992,4 х 44,62%) 

Керуючись ст.  374, 376, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕГАПРОМЕКОЛОГІЯ» задовольнити частково.
Рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 листопада 2022 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕГАПРОМЕКОЛОГІЯ» про стягнення заборгованості по заробітній платі за липень 2020 року в сумі 12 000, 13 гривень, за жовтень 2022 року в сумі 12 000, 47 гривень та частково за період з 01 січня 2022 року по 24 березня 2022 року в сумі 4 000 гривень, визначені з утриманням податків та інших обов`язкових платежів, скасувати та відмовити у задоволенні цій частини позовних вимог.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕГАПРОМЕКОЛОГІЯ» на користь ОСОБА_1 нараховану, але частково не виплачену заробітну плату при звільненні за період з 01 січня 2022 року по 24 березня 2022 року включно в сумі 30 267, 45 гривень. 
Рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 листопада 2022 року в частині визначення розміру судових витрат змінити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕГАПРОМЕКОЛОГІЯ» на користь держави судовий збір в сумі 442, 81 гривень.
В іншій частині рішення суду залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:  

Повний текст постанови складено 10 квітня 2023 року.

Головуючий О.І. Корчиста