УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №289/418/22 Головуючий у 1-й інст. Кириленко О.О. 
Категорія 39    Доповідач Талько О. Б. 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої - судді Талько О.Б.,
               суддів: Шевчук А.М., Коломієць О.С.,
               за участю секретаря Кравчук Л.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №289/418/22 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс", треті особи - приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна, приватний виконавець виконавчого округу Житомирської області Лужинецький Павло Вікторович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс" на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 10 серпня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Кириленка О.О.,-
ВСТАНОВИВ:
       У лютому 2022 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. №31222, вчиненого 21 травня 2021 року, 3 серпня 2021 року відкрито виконавче провадження №66378313 про стягнення з нього на користь відповідача заборгованості за кредитним договором у розмірі 23812 грн. 50 коп., яка виникла за період з 16 квітня 2021року по 12 травня 2021 року, а також 1200 грн. за вчинення виконавчого напису.
Позивач вказує, що всупереч вимогам постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 №1172, нотаріус вчинив цей виконавчий напис без наявності оригіналу нотаріально посвідченого кредитного договору, тобто не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості. Окрім того, виконавчий напис оформлено на окремому аркуші, а не на документі, що встановлює заборгованість. 
       Таким чином, просив суд визнати виконавчий напис від 21 травня 2021 року, який зареєстрований в реєстрі за №31222, вчинений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. щодо стягнення боргу за кредитним договором на загальну суму 25012,5 грн, таким, що не підлягає виконанню, а також стягнути з відповідача на свою користь судові витрати, понесені на правничу допомогу, у сумі 15000 грн, та сплачений судовий збір.
Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 10 серпня 2022 року позов задоволено.
Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис нотаріуса №31222 від 21 травня 2021 року, вчинений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс" заборгованості у розмірі 25012,5 грн.
Стягнуто з ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс" на користь ОСОБА_1 1488 грн. 60 коп. судового збору та 15000 грн. витрат на правничу допомогу.
В апеляційній скарзі ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс", посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення в частині стягнення судових витрат за надання професійної правничої допомоги у сумі 15000 грн  та ухвалити в цій частині нове судове рішення, -  про відмову у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу. 
При цьому, відповідач зазначив, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч.2 ст. 141 ЦПК України. Проте, у частині третій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).
Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін.
Таким чином, при вирішенні питання про компенсацію понесених стороною витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності та  допустимості. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.
Тобто твердження, що зменшення витрат на оплату професійної правничої допомоги безпосередньо пов`язане з наявністю клопотання, є неправильними, оскільки перш за все суд має визначити, чи є обґрунтованим визначений розмір і чи є підстави для відмови стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами 3-7, 9 ст. 141 ЦПК України.
Вважає, що вартість виконаних представником заявника робіт є завищеною, не відповідає критеріям обґрунтованості та розумності їх розміру у розумінні приписів ч.3 ст. 141 ЦПК України, не є співмірною зі складністю справи, а відтак відповідні витрати підлягають перерозподілу з урахуванням вимог вищезазначеної норми.
Згідно з детальним описом та розрахунком наданих послуг (робіт), незрозуміло, скільки адвокат витратив часу на надання послуг, та яка вартість кожної послуги окремо. Разом з тим, відомостей про те, яка вартість години роботи адвоката матеріали справи не містять.
При цьому в матеріалах справи відсутні відповідні докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт, тобто позивачем не подано детального опису виконаних робіт та акту прийому-передачі виконаних робіт, що, в свою чергу, є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення витрат на професійну допомогу.
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у справі № 922/2604/20, де вказав, що відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акту прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності.
Таким чином, позивач не надав документально підтвердженого опису виконаних робіт, розрахунків понесених витрат, інших документів, шо підтверджують співмірність обсягів та вартості наданих послуг або витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги. Понесені витрати не відповідають обсягу наданих послуг та виконаних робіт, а заявлений розмір витрат є необґрунтованим та недоведеним. 
Отже, оскільки витрати на правничу допомогу у розмірі 15000 грн. не підтверджені належним чином, а вартість наданих послуг є завищеною та необґрунтованою, вважає, що стягненню з нього не підлягають.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 просив відшкодувати понесені ним витрати на правничу допомогу у розмірі 15000 грн.
На підтвердження цих витрат до позовної заяви долучено договір про надання правничої допомоги №1/1 від 20 січня 2022 року, який свідчить про те, що адвокат Приведьон В.М. надавав позивачеві правничу допомогу у справі за його позовом до ТОВ « Фінансова компанія « Онлайн Фінанс» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.
Пунктами 4.2 та 4.3 цього договору передбачено, гонорар адвоката в суді першої інстанції становить 15000 грн й визначається детальним описом та розрахунком наданих послуг, які затверджуються клієнтом. Гонорар адвоката оплачується клієнтом протягом 60 днів після набрання рішенням суду законної сили.
До договору долучено детальний опис та розрахунок наданих послуг (робіт) , у якому міститься перелік адвокатських послуг, а саме: аналіз чинного законодавства України та дослідження судової практики; збір доказів; підготовка позовної заяви; прийняття участі в засіданнях суду ( у випадку необхідності). Вартість цих послуг визначена сторонами у розмірі 15000 грн.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України, визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. 
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. 
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до положень ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
       Частиною 3 цієї статті передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
       Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
       За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
       Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
       Частиною 4 ст.137 ЦПК України також передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт ( наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт ( надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони або публічним інтересом до справи.
       У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами ( ч.5 ст. 137 ЦПК України).
       Відповідно до ч.6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
       У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 зроблено висновок про те, що суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами.
       У вказаній постанові також зазначено, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати. Вказані форми відрізняються порядком обчислення – при визначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки – підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуг годин помножена на вартість такої ( однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону України №5076-VI як « форма винагороди адвоката», але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу – конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України №5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
       Подання детального опису робіт ( наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт ( надання послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу ( у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару).
       Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 та адвокат Приведьон В.М. дійшли згоди про фіксований розмір гонорару, який становить 15000 грн., відтак та обставина, що у детальному описі наданих послуг не зазначено час, який був витрачений адвокатом на надання тієї чи іншої послуги, не свідчить про неможливість розподілу цих витрат.
       Безпідставним є також й посилання в апеляційній скарзі на ту обставину, що суд не врахував критерій співмірності витрат на правничу допомогу, оскільки відповідач не подав до суду відповідне клопотання, адже обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається виключно на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу.
       Так, розгляд цієї прави відбувся в порядку спрощеного позовного провадження. Копію позовної заяви разом з додатками було направлено на адресу відповідача й отримано останнім 7 липня 2022 року, що підтверджується відповідною відмітною на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення.
       Таким чином, відповідач мав можливість скористатися своїм правом щодо звернення до суду з клопотанням про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. 
       Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 15000 грн.
       Доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду в частині розподілу витрат на правничу допомогу.
       В іншій частині рішення не оскаржується, отже не є предметом апеляційного перегляду.
        Керуючись ст.ст.259,268,367,368, 374,375,381-384 ЦПК України, суд,-
ПОСТАНОВИВ: 
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс" залишити без задоволення, а рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 10 серпня 2022 року в частині стягнення витрат на правничу допомогу,- без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
Головуюча Судді: