ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2023 року	Львів	Справа № 380/10714/22 пров. № А/857/2186/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:                                        Затолочного В.С.,
суддів:                                                            Большакової О.О., 
                                                                      Качмара В.Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу Адміністрації Державної прикордонної служби України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2022 року у справі № 380/10714/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Адміністрації Державної прикордонної служби України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Сидор Н.Т. в м. Львові Львівської області 26.12.2022 в порядку письмового провадження), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся з адміністративним позовом до Адміністрації Державної прикордонної служби України (далі – також відповідач) в якому просить:
- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови позивачу в оформленні та направленні необхідних документів до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі – ГУ ПФУ) для призначення позивачу пенсії за вислугу років відповідно до пункту «б» частини 1 статті 12 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі – Закон №2262-ХІІ);
- зобов`язати відповідача підготувати та направити до ГУ ПФУ подання та документи для призначення пенсії за вислугу років позивачу відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1 (далі – Порядок № 3-1), та пункту «б» частини 1 статті 12 Закону № 2262-ХІІ, починаючи з 15.05.2022.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2022 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії відповідача щодо відмови ОСОБА_1 в оформленні та направленні подання та документів до ГУ ПФУ для призначення позивачу пенсії за вислугу років відповідно до пункту «б» частини 1 статті 12 Закону № 2262-ХІІ. Зобов`язано відповідача підготувати та направити до ГУ ПФУ подання та документи для призначення пенсії за вислугу років ОСОБА_1 відповідно до Порядку № 3-1 та пункту «б» частини 1 статті 12 Закону № 2262-ХІІ.
Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив відповідач, який покликаючись на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2022 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що у позивача відсутня календарна вислуга років, необхідна для призначення пенсії за вислугу років згідно з положеннями Закону № 2262-ХІІ. Зарахування пільгової вислуги до вислуги років для призначення пенсії чинним законодавством не передбачено.
Позивач скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу, просив в задоволенні такої відмовити, оскаржуване рішення залишити без змін.
Справа розглядається в порядку письмового провадження відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши та обговоривши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що згідно з витягом з наказу начальника НОМЕР_1 прикордонного загону від 14.05.2022 № 761-ос старшого лейтенанта ОСОБА_1 , начальника 3 групи інспекторів прикордонної служби відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б), звільненого з військової служби за підпунктом «г» (через сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовець не виявив бажання продовжувати військову службу: один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років) пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» в запас, без права носіння військової форми одягу.
Вислуга років станом на 15.05.2022 становить: календарна – 10 років 00 місяців 24 дні; пільгова – 13 років 08 місяців 24 дні; всього – 23 роки 09 місяців 18 днів.
Позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугу років, підготувати та направити до ГУ ПФУ всі необхідні документи для призначення позивачу пенсії за вислугу років відповідно до пункту «б» частини 1 статті 12 Закону № 2262-ХІІ: скласти розрахунок вислуги для призначення пенсії, виготовити грошовий атестат та довідку про додаткові види грошового забезпечення за останні 24 місяці перед звільненням.
У листі від 12.07.2022 № 11/М-5240/8215 відповідач повідомив, що відповідно до витягу з наказу начальника НОМЕР_1 прикордонного загону від 14.05.2022 № 761-ОС на дату виключення зі списків особового складу загону станом на 15.05.2022 вислуга років позивача на військовій службі у календарному обчисленні становить лише 10 років 00 місяців 24 дні, що не відповідає умовам призначення пенсії за вислугу років, встановленим пунктом «б» статті 12 Закону № 2262-ХІІ, а саме – наявності на день звільнення не менше 12 календарних років і 6 місяців військової служби.
Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.
Оцінюючи спірні правовідносини, що виникли між сторонами, апеляційний суд виходить з наступних міркувань
Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Наведені норми означають, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Фактично спірним питанням у справі, що розглядається є питання наявності у позивача права на пенсію за вислугу років, а відтак і неправомірності відмови відповідача в оформленні документів для призначення такої пенсії.
Статтею 1 Закону № 2262-XII передбачено, що особи з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції та на службі на посадах начальницького складу в Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Бюро економічної безпеки України, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.
Пунктом «а статті 12 Закону № 2262-ХІІ передбачено, що право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають особи з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу.
Відповідно до пункту «б» статті 12 Закону № 2262-ХІІ пенсія за вислугу років призначається особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у  пунктах «б»-«д», «з» статті 1-2  цього Закону, в разі досягнення ними на день звільнення зі служби 45-річного віку, крім осіб, зазначених у  частині третій  статті 5 цього Закону, за наявності у них страхового стажу 25 років і більше, з яких не менше ніж 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ, Національній поліції, на посадах начальницького складу в Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України.
Статтею 171 Закону № 2262-ХІІ визначено, що порядок обчислення вислуги років встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Таким чином, основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження служби для зарахування його до стажу для призначення пенсії є Закон № 2262-XII.
Пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, в даному випадку – Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб» (далі – Постанова № 393, яка прийнята на виконання положень статті 171 Закону № 2262-ХІІ та регулює порядок призначення пенсій за вислугу років особам, визначеним в Законі № 2262-ХІІ, а також обчислення розміру призначених пенсій види служби, що зараховуються до вислуги років в календарному обчисленні та на пільгових умовах.
Вказана постанова є підзаконним нормативно-правовим актом, мета якого конкретизувати нормативне регулювання з метою вирішення питань, що виникають з приводу призначення пенсії за вислугу років, зокрема, і за наявності вислуги років на пільгових умовах.
При цьому, пунктами 21-4 Постанови № 393 в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що для призначення пенсії враховується виключно календарна вислуга років, а для визначення розміру пенсії вислуга років враховується і на пільгових умовах.
З огляду на наведені вище положення пункту «а» статті 12 Закону № 2262-ХІІ та пункту 21 Постанови 393, пільгова вислуга позивача має вплив виключно на визначення розміру пенсії, а не на її призначення за нормами Закону № 2262-ХІІ.
Оскільки, як встановлено апеляційним судом, позивач не має календарної вислуги років, достатньої йому для призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «б» статті 12 Закону № 2262-ХІІ (не менше 12 календарних років і 6 місяців військової служби із загального страхового стажу 25 років), його вимоги щодо зобов`язання відповідача оформити та направити до органів Пенсійного фонду України документи для призначення йому пенсії безпідставні.
Позивач, з доводами якого погодився суд першої інстанції, обґрунтовував свої вимоги посиланнями на попередню редакцію Постанови № 393, яка була нечинною на момент звільнення позивача з військової служби, і тому не може бути застосована до спірних правовідносин.
З тих же підстав апеляційний суд вважає некоректним покликання суду першої інстанції на правову позицію Верховного Суду у справі № 805/3923/18-а, оскільки вона сформована на підставі іншого правового регулювання (редакції Постанови № 393, яка втратила чинність на момент виникнення спірних правовідносин).
Частиною першою статті 242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права.
Відповідно до частин першої - четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
З огляду на вищезазначене, вказаним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає, оскільки суд першої інстанції не вірно встановив обставини справи та хибно застосував норми матеріального права.
Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до пункту 2 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно частин першої та другої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Керуючись статтями 241, 242, 308, 311, 315, 317, 321, 325, 370 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Адміністрації Державної прикордонної служби України задовольнити.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2022 року у справі № 380/10714/22 скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише у випадках, визначених пунктом 2 частиною п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	В. С. Затолочний 	
судді	 	О. О. Большакова 	
 	 	В. Я. Качмар  	
Повне судове рішення складено 13.04.2023