Справа № 381/3066/20                                                    Головуючий 1 інстанція- Косенко А.В.
Провадження № 22-ц/824/4900/2023                              Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.

 
П О С Т А Н О В А

іменем     України
 
04 травня 2023 року                                                                          м.Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
            головуючого судді                Савченка С.І.,
            суддів                                     Ігнатченко Н.В., Мережко М.В.,
за участю секретаря            Малашевського О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Макарівського районного суду Київської області від 01 грудня 2022 року у справі:
- за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Бишівська сільська рада Фастівського району Київської області, Головне управління Держгеокадастру у Київській області, ОСОБА_3 про скасування державної реєстрації земельної ділянки та усунення перешкод в користуванні проїздом загального користування;
- за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Бишівська сільська рада Фастівського району Київської області, Головне управління Держгеокадастру у Київській області, ОСОБА_3 про зобов`язання перенести проїжджу частину дороги,
в с т а н о в и в:
 
У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом який мотивувала тим, щовона є власником земельної ділянки розміром 0,25 га, кадастровий номер 3222780601:01:054:0146 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться на АДРЕСА_1 , та розташованого на ній житлового будинку, який вона успадкуавла після смерті матері у 2020 році. Відповідачка є її сусідкою та власницею будинку на АДРЕСА_2 і земельної ділянки за цією ж адресою з кадастровим номером 3222780601:01:054:0049.
Вказувала, що доступ до належного їй будинку здійснюється з АДРЕСА_1 через проїзд загального користування, який розташований між домоволодіннями АДРЕСА_2 і АДРЕСА_3 і який належить до земель комунальної власності та не може передаватись у приватну власність. Попри це з боку АДРЕСА_1 на земельній ділянці загального користування відповідачка самоправно встановлює кам`яний паркан, яким створює для позивачки та членів її родити перешкоди у повноцінному користуванні належним їй на праві власності домоволодінням і земельною ділянкою, унеможлививши єдиний можливий проїзд до них. Також відповідачка неодноразово наголошувала позивачці про необхідність переміщення її хвіртки та воріт в інше місце, оскільки вона хоче загородитись, але потім за таких обставин в ОСОБА_4 не буде можливості користуватись даним входом/виходом. 
                                                                        -  2  -
Таким чином, своїми самоправними діями відповідачка ОСОБА_2 спричинила земельний спір з приводу суміжного землекористування. Факт вказаних самоправних дій відповідачки підтверджує Бишівська сільська рада листом № 487 від 12 жовтня 2020 року, яка надала відповідь про те, що розглянувши звернення позивачки щодо з`ясування питання проїзду, який розташований між земельними ділянками по АДРЕСА_2 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_4 повідомляє, що 12 вересня 2020 року виїздом на місце було проведено огляд місцевості в с.Бишів усіма землевласниками/землекористувачами, в ході якого встановлено, що відповідно до проекту території і встановлення меж Бишівської сільської ради та відповідно до Генерального плану с.Бишів до домоволодіння АДРЕСА_2 сформовано проїзд, який зазначений на містобудівній та кадастровій документації. Даний проїзд відноситься до земель загального користування. Відповідачці ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) 16 серпня 2020 року було проведено винос меж земельної ділянки в натурі на місцевості, в ході якого вияснилось, що частина (майже половина) проїзду увійшла в її приватизовану земельну ділянку. ОСОБА_2  листом від 21 серпня 2020 року № 344 повідомлено, щодо необхідності звернення до землевпорядної документації для виправлення помилок, які були закладені при формуванні земельної ділянки. Вважає, що відповідачка - ОСОБА_2 порушила приписи ст.91 ЗК України, за якими власники земельних ділянок зобов`язані, зокрема, не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. Згідно ст.152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на : навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Вказує, що попередній власник земельної ділянки ОСОБА_5 приватизував земельну ділянку по АДРЕСА_2 разом з частиною проїзду загального користування. У зв`язку з приватизацією землі загального користування ОСОБА_5 , а потім після його смерті набуття її у власність відповідачкою, та в подальшому встановлення нею кам`яного паркану, позивачка та члени її родини позбавлені можливості, як власники/користувачі земельної ділянки та житлового будинку по АДРЕСА_2 , проїзду до будинку, крім цього також до будинку не може під`їхати будь-який автомобіль, в тому числі і спецтехніка / пожежна машина, машина швидкої допомоги та т.д., все це викликало додаткові незручності для них і потребує додаткових зусиль для нормального доступу та користування їхнім нерухомим майном. На даний час позивачка обмежена у здійсненні свого права вільно володіти та користуватися своєю земельною ділянкою з причини неможливості проїзду до неї, а після зміни відповідачкою паркану, вона загородить її калітку й ворота, тому не зможу навіть й пройти.
Також обов`язковою умовою при зміні власника та розробці технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) є наявність в ній підписаного акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання власнику. Ніякого акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання ОСОБА_2 - позивачка не підписувала. 
Всупереч вимогам ст..ст.116, 118 Земельного кодексу України формування спірної земельної ділянки здійснювалось у 2004 році на підставі Технічної документації із землеустрою щодо складання документу, що посвідчують право власності на земельні ділянки громадянам України для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства с.Бишів на території Бишівської сільської ради Макарівського району Київської області, як тепер зрозуміло здійснювалася з невірними координатами оскільки в електронній базі Національної кадастрової системи, земельна ділянка з кадастровим номером 3222780601:01:054:0049 розташовується частково на землі загального користування, а технічна документація із землеустрою щодо складання документу, що посвідчують право
                                                                        -  3  -
власності на земельні ділянки громадянам України для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства с.Бишів на території Бишівської сільської ради Макарівського району Київської області була затверджена рішенням Бишівської сільської ради Макарівського району Київської області №19-149-ХХІУ від 26,04,2005 року, що було проти законно і про що вони виносячи рішення повинні були знати.
Так, відповідно до Технічної документації із землеустрою щодо складання документу, що посвідчують право власності на земельні ділянки громадянам України для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства с. Бишів на території Бишівської сільської ради Макарівського району Київської області, спірну земельну ділянку первинному власнику ОСОБА_5 було передано у власність на підставі рішення Бишівської сільської ради від 26.04.2005р. №19-149-ХХІУ в порядку безоплатної приватизації відповідно до статті 116 Земельного кодексу України.
Начальник відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Макарівської РДА Карпець В.А. підписуючи Висновок органу у справах будівництва і архітектури №1001 від 02 вересня 2005 року про погодження технічної документації із землеустрою щодо складання документу, що посвідчують право власності на земельні ділянки громадянам України для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та для ведення особистого селянського господарства с.Бишів на території Бишівської сільської ради Макарівського району Київської області повинен був дослідити Генеральний план, адже з генерального плану видно все: проїзди, проходи, вулиці.
Бишівською сільською радою Макарівського району Київської області було прийнято рішення виконавчого комітету Бишівської сільської ради Макарівського району Київської області №19-149-ХХІУ від 26 квітня 2005 року з порушенням вимог чинного законодавства та передано у приватну власність  ОСОБА_5  земельну ділянку з невірними координатами, які не відповідали фактичному користуванню, оскільки земельна ділянка, яка розташована частково за координатами земельної ділянки загального користування (проїзду), чим порушено право моє, позивача як землевласника щодо володіння, розпоряджання та користування своєю земельною ділянкою, що унеможливлює вільний доступ до неї.
Виконком Бишівської сільської ради при ухваленні рішення №19-149-XXIV від 26 квітня 2005 року було не враховано вимоги законодавства щодо обов`язковості встановлення меж земельної ділянки, яка відводиться у власність, для перевірки правильності конфігурації сформованої ділянки, правильності визначення її площі.
Згідно ч. З ст.83 ЗК України в редакції, що діяла на час приватизації спірної земельної ділянки, проїзди належать до земель загального користування населених пунктів, які не можуть передаватись у приватну власність. При цьому законодавством не встановлено будь- яких умов, дотримання яких необхідне для віднесення проїзду до земель загального користування. Оскільки Бишівська сільська рада ухвалюючи рішення про передачу у власність ОСОБА_5 земельної ділянки порушила права позивача, а саме передала у власність ОСОБА_5 частину земельної ділянки, що відноситься за землі загального користування, то в цій частині слід визнати недійсним.
У зв`язку з наведеним, просила визнати нечинним, незаконним та скасувати рішення Бишівської сільської ради №19-149-ХХІV від 26 квітня 2005 року в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки громадянам України згідно з додатком для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства в с.Бишів Бишівської сільської ради Макарівського району
                                                                        -  4  -
Київської області, в частині передачі безоплатно земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,078 га з кадастровим номером 3222780601:01:054:0049. Визнати незаконною та скасувати: державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 3222780601:01:054:0049 в Державному земельному кадастрі; державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, яка здійснюється органами державної реєстрації прав Міністерства юстиції України на земельну ділянку з кадастровим номером 3222780601:01:054:0049, яка розташована по АДРЕСА_1 ; зобов`язати ОСОБА_2 , протягом п`яти днів з моменту набрання рішення суду законної сили звільнити проїзд загального користування по АДРЕСА_1 та не чинити перешкод у користуванні проїздом загального користування по АДРЕСА_1 .
У квітні 2021 року відповідачка ОСОБА_2 подала зустрічний позов, в якому просила зобов`язати ОСОБА_1 перенести проїжджу частину (дорогу) до свого землекористування за адресою АДРЕСА_2 на землі загального користування прибравши її (дорогу) із земельної ділянки ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_2 . Зустрічні вимоги мотивувала тим, що виїздом на місце в село Бишів, Макарівського району, Київської області та оглядом землеволодіння за адресою АДРЕСА_2 адвокатом Гринівим О.В. встановлено, що відповідач в супереч вимогам ст. 91 ЗК України порушила права власника земельної ділянки ОСОБА_2 використовуючи її земельну ділянку для проїзду до свого землеволодіння. Фотографії проїзду додаються. Зазначене підтверджується Технічною документацією із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки власнику ОСОБА_2 по АДРЕСА_2 , де на фотокопії арк.4 видно, що між ділянками АДРЕСА_5 є відстань, згідно проведеного адвокатом Гринівим О.В. огляду, більше трьох метрів, що і є землями загального користування і по якій мала б проходити дорога до землекористування за адресою АДРЕСА_2 . Встановлені ворота в даний час не використовуються, постійно відчинені, а тому перешкод ОСОБА_1 в користуванні землями загального користування немає. Проте, є перешкоди в користуванні своєю земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_2 , оскільки через її земельну ділянку проходить дорога до домоволодіння ОСОБА_1 . Як докази суду надаються копії фотографій на 3 арк. та копії Технічної документації на 7 арк.
Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 01 грудня 2022 року у задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено.
Не погоджуючись із таким рішенням, ОСОБА_1  подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким її вимоги задоволити у повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи,  порушення і неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права. 
Скаргу мотивує хибністю висновків суду про те, що відсутність висновку судової земельно-технічної експертизи щодо встановлення експертним шляхом накладання ділянок та розміру такого накладання позбавляє суд можливості зробити висновок про обгрунтованість заявлених позовних вимог. Рішення не містить мотивів неврахування судом наданих нею доказів, що суперечить вимогам пунктів 2 і 3 ч.4 ст.265 ЦПК України, належним чином не наведено мотивів їх відхилення та не надано мотивувальну оцінку кожного аргументу позивача з посиланням на докази. Показання свідків наданим під присягу у судовому засідані, взагалі судом при прийнятті рішення не взяті до уваги. В рішенні відсутня навіть згадка про свідків, чим знецінюється інститут свідків у судовому процесі. Судом не враховано те, що Бишівська сільська рада у складі комісії встановила факт того, що межі земельної ділянки ОСОБА_2 накладаються на межі проїзду загального користування. В рішеннні суду не надано оцінки щодо того, що свідки надали свідчення щодо меж існування проїзду та перешкод у користуванні ним, які створює відповідачка ОСОБА_2 , земельна
                                                                        -  5  -
ділянка, по якій здійснюється зазначений вище проїзд не може належати відповідачці, бо належить до категорії земель загального користування, що підтверджується викопіюванням з генерального плану території та схемою з формування меж території Бишівської сільської ради; передачі у приватну власність ділянки загального користування ОСОБА_5 суперечить ч.4 ст.83 ЗК України; сертифікований інженер-геодезист ОСОБА_6 вказував відповідачці ОСОБА_2 про проблеми з її ділянкою; під час виконання геодезичних робіт по відновленню меж ділянки в натурі виявлено, що по земельній ділянці відповідачки прокладено проїзд до земельної ділянки позивачки (а.с.158,191); на абрисі земельної ділянки відповідачки схематично позначено проїзд, який проходить через ділянку відповідачки (а.с.159, 193); з ситуаційної схеми вбачається розташування підпірної стінки, яка існувала ще за життя ОСОБА_3 та існує зараз, розташування проїзду та межі ділянки відповідачки. Судом без надання мотивів відмовлено у допиті свідка Пришви, за підписом якої було видано рішення Бишівської сільської ради про передачу земельної ділянки ОСОБА_5 , а саме рішення відсутнє, що ставиьть під сумнів законність його видачі та законність дій сільського голови Пришви. Посилаючись на відсутність висновку експерта суд не врахував вимоги Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин», який набув чинності 27 травня 2021 року внесені зміни до Закону України «Про топографо-геодезичну і картографічну діяльність». Вказує, що  висновок експерта не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду. Судом не було враховано, що встановлення меж відбувалось без присутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок. За таких обставин можна говорити про те, що земельна ділянка відповідачки ОСОБА_2 ще на стадії її формування як об`єкту нерухомості для передачі її у власність ОСОБА_5 була створена з порушенням Закону. Посилання суду "...Аналогічна правова позиція наведена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 514/1571/14-ц (провадження № 14- 552цс18), у змісті якої зазначено, що у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження, що право позивача порушене, оскільки для таких висновків мають бути надані належні та допустимі докази, які б беззаперечно вказували, яка саме земельна ділянка перебуває у власності позивача, де проходить її межа, чи порушена мена його земельної ділянки відповідачем. Такі докази зазвичай можуть підтверджуватись висновками експерта чи спеціаліста...", є не доречним в цій справі, бо предмет та підстави позову абсолютно відмінні від позову ОСОБА_1 . Ці дві справи не є тотожними чи аналогічними, а тому їх не можна порівнювати та ставити в один ряд для застосування. Такі висновки суду без належного мотивування дають сумніви про наявність обставин, що викликають сумніви у неупередженності судді та є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ч.3 ст.129 Конституції України, ч.1 ст.7, ч.2 ст.9 Закону України «Про судоустрій та статус судді». Представником відповідача були порушені порядок подачі, і порядок посвідчення доказів, однак суд приєднував такі докази до матеріалів справи не вбачаючи в них недоліків. Зміст рішення суду першої інстанції свідчить про те, що головуючий суддя переконаний в тому, що для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі, не потрібно виконувати вимоги, які закон висуває до вступної та описової частин рішення, а у мотивувальній частині рішення достатньо зазначити лише норми права, роз`яснення однієї з правових позицій Верховного Суду та викласти голослівний висновок про відмову у позові з тих підстав, що відсутній висновок судової земельно-технічної експертизи. Вважає, що суд першої інстанції у мотивувальній частині рішення не здійснив юридичної оцінки всіх фактичних обставин справи та доводів позивача  ОСОБА_1 , наявних у справі доказів, в тому числі показання допитаних судом свідків. Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) про якість судових рішень зазначила, що невід`ємними складовими судового рішення є зрозумілість та умотивованість. Проте,
                                                                        -  6  -
рішення Макарівського районного суду Київської області від 01 грудня 2022 року не містить дослідження фактичних обставин та питань права, що лежать в основі спору. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються ж на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам, відмови у реєстрації земельної ділянки або визнання реєстрації недійсною (ст.21 ЗК України).Такі правові висновки викладені Верховним Судом України у постанові від 14 травня 2014 року у справі № 6-35цс15, від 13 листопада 2013 року у справі № 6-123цс13, від 08 квітня 2015 року у справі № 6-32цс15, підстав відступити від яких Верховний Суд не встановив. Установивши, що земельна ділянка, передана у власність ОСОБА_5 , яка станом на час звернення до суду є власністю ОСОБА_8 , частково відноситься до земель загального користування населеного пункту, суд не перевірив норми матеріального права та не дослідив питання законності передачі такої землі у приватну власність, що порушу права позивачки ОСОБА_1 , що вона підтвердила суду належними, допустимими і достовірними доказами.
Рішення суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову не оскражується і не є предметом апеляційного перегляду.
Відповідачка ОСОБА_2  подала відзив на апеляційну скаргу, де вказала, що суд першої інстанції прийняв законне і обгрунтоване рішення і правомірно  відмовив у задоволенні первісного позову, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_1  є безпідставними і надуманими, не грунтуються на вимогах закону, не спростовують висновків суду.
Третя особа Бишівська сільська рада подала відзив на апеляційну скаргу, в якому скаргу підтримала, просила задоволити, мотивуючи доведеністю факту накладання належної відповідачці ділянки на проїзд загального користування.
В суді апеляційної інстанції позивачка  ОСОБА_1 та її представниця адвокатка Оберемчук О.О. подану апеляційну скаргу та викладені в ній доводи підтримали, просили задоволити та скасувати оскаржуване рішення Макарівського районного суду Київської областіяк незаконне. 
ОСОБА_2 та її представниця адвокатка Дударенко А.М. в суді апеляційної інстанції проти задоволення апеляційної скарги заперечували, посилаючись на законність і обгрунтованість судового рішення та відсутність підстав для його скасування.
Треті особи належним чином повідомлені про час розгляду справи, що стверджується направленими згідно ч.6 ст.128 ЦПК України на їх електронні адреси судовими повістками і повідомленнями про їх доставлення, до суду не з`явилися, причин неявки не повідомили, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав. 
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відмовляючи у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції
                                                                        -  7  -
обгрунтовував свої висновки недоведеністю позовних вимог позивачки. 
При цьому суд виходив з того, що захист прав на земельну ділянку здійснюється щодо її площі та меж, визначених правовстановлювальними документами та внесеною інформацією про неї до Державного земельного кадастру. Відстуність висновку судової земельно-технічної експертизи щодо встановлення експертним шляхом вищенаведених обставин позбавляє суд можливості зробити висновок про обґрунтованість заявлених позовних вимог, зокрема визначити чи накладається належна відповідачці земельна ділянка площею 0,078 га з кадастровим номером 3222780601:01:054:0049 на спірний проїзд. Суд застосував правову позиція у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 514/1571/14-ц, згідно якої у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження, що право позивача порушене, оскільки для таких висновків мають бути надані належні та допустимі докази, які б беззаперечно вказували, яка саме земельна ділянка перебуває у власності позивача, де проходить її межа, чи порушена межа його земельної ділянки відповідачем. Такі докази зазвичай можуть підтверджуватися висновками експерта чи спеціаліста.
Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.
Згідно ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані із позбавленням права володіння земельною ділянкою (ч.1). Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав (ч.3). 
Згідно ст.158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян.
Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності належить земельна ділянка, кадастровий номер 3222780601:01:054:0146, площею 0,25 та, цільове призначення якої будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована в АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом бланк серії НМК № 273924, видане 17 листопада 2020 року.
29 липня 2020 року відповдіачка ОСОБА_2 укладає договір купівлі - продажу житлового будинку з власником ОСОБА_3 , за умовами якого ОСОБА_3 передав у власність ОСОБА_2 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 2128022832227. Житловий будинок складається з: А- житловий будинок загальною площею 60,4 кв.м., житловою площею - 42,3 кв.м.; а - веранда; аі- ганок; Б- погріб; В- вбиральня; №1- свердловина; №2 - огорожа; №3 - підпірна стінка; І-замощення. Житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,078 га, кадастровий номер 3222780601:01:054:0049, яка відчужується одночасно з житловим будинком. Відчужуваний житловий будинок належав продавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кириленко Л.В. 24 липня 2020 року за реєстровим №615. Право власності продавця зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кириленко Л.В. 24 липня 2020 року, номер запису про право власності 37471990, індексний номер витягу 217723477.
Одночасно з житловим будинком відповідачка 29 липня 2020 року на підставі
                                                                        -  8  -
договору купівлі-продажу купує у ОСОБА_3 земельну ділянку загальною площею 0,078 га, що розташована у АДРЕСА_1 , кадастровий номер 3222780601:01:054:0049, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ( присадибна ділянка), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 2131135832227. Відчужувана земельна ділянка належала продавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кириленко Л.В. 24 липня 2020 року за реєстровим №616. Право власності продавця зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кириленко Л.В. 24 липня 2020 року, номер запису про право власності 37472799, індексний номер витягу 217729050.
Відповідно до відповіді Бишівського сільського голови № 268 від 03 червня 2019 року проїзна частину дороги, яка знаходиться між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 відповідно земельно-кадастрової документації дана проїзна частина дороги знаходиться в комунальній власності Бишівської сільської ради.
Відповідно до викопіювання з генерального плану території та схемою з формування меж території Бишівської сільської ради, на якій вказано, що проїзд до домоволодіння АДРЕСА_2 та віднесена до категорії земель загального користування.
Відповідно до листа Бишівської сільської рада № 487 від 12 жовтня 2020 року, щодо вияснення питання проїзду, який розташований між земельними ділянками по АДРЕСА_2 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_4 повідомляє наступне, 12 вересня 2020 року виїздом на місце в присутності сільського голови Мірошкіна О.О., землевпорядника сільської ради ОСОБА_9 та у присутності власників/землекористувачів домоволодінь по АДРЕСА_2 - ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 - ОСОБА_2 , АДРЕСА_3 - ОСОБА_10 , було проведено огляд місцевості в с.Бишів усіма землевласниками/землекористувачами. В ході огляду встановлено, що відповідно до Проекту території і встановлення меж Бишівської сільської ради та відповідно до Генерального плану с.Бишів до домоволодіння АДРЕСА_2 сформовано проїзд, який зазначений на містобудівній та кадастровій документації. Даний проїзд відноситься до земель загального користування. Гр. ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) 16.08.2020 року відповідною сертифікованою організацією було проведено винос меж земельної ділянки в натурі на місцевості, в ході виносу вияснилось, що частина (майже половина) проїзду увійшла в її приватизовану земельну ділянку.
Водночас судом встановлена неможливістьвиснувати про обґрунтованість заявлених позовних вимог, зокрема визначити чи накладається належна відповідачці земельна ділянка площею 0,078 га з кадастровим номером 3222780601:01:054:0049 на спірний проїзд з урахуванням її площі та меж, визначених правовстановлювальними документами та внесеною інформацією про неї до Державного земельного кадастру.
За таких обставин суд першої інстанції вірно відмовив у задоволенні позову з огляду на його недоведеність.
Доводи апеляційної скарги щодо хибності висновків суду про те, що відсутність висновку судової земельно-технічної експертизи щодо встановлення експертним шляхом накладання ділянок та розміру такого накладання позбавляє суд можливості зробити висновок про обгрунтованість заявлених позовних вимог колегія суддів відхиляє як необгрунтовані.
Такі висновки суду є підставними з огляду на протилежну та взаємовиключну позицію сторін у справі.
Так заперечуючи проти позову, відповідачка ОСОБА_2 стверджує, що попередній власник ОСОБА_3 не приватизовував частину проїзду, а навпаки його частину захопив
                                                                        -  9  -
сусід з іншого боку, що вбачається із кадастрового плану, тобто проїзд самовільно було зміщено у бік її земельної ділянки. 
Спір про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою має свої особливості, які полягають в першу чергу у необхідності надання суду графічних матеріалів та документів, за допомогою яких можливо встановити як конфігурацію (форму), так і місцерозташування належних сторонам земельних ділянок одна відносно іншої та відносно проїзду загальеного користування, а також з`ясувати їх накладанння, захоплення чи вигородження тощо. 
З`ясування вказаних обставин потребує спеціальних знань у галузі іншій ніж право, а відтак належними доказами щодо порушення прав власника ділянки шляхом її вигородження, а також площі чи розміру вигородження, може підтверджуватися висновком спеціаліста чи експерта, або відповідним висновком компетентного органу (Держгеокадасту тощо).
Такі докази у справі відсутні, що з огляд на характер заперечень відповідачки виключає задоволення позову.
Доводи апеляційної скарги про те, що рішення не містить мотивів неврахування судом наданих нею доказів, що суперечить вимогам пунктів 2 і 3 ч.4 ст.265 ЦПК України, належним чином не наведено мотивів їх відхилення та не надано мотивувальну оцінку кожного аргументу позивача з посиланням на докази, зокрема показанням свідків наданим під присягу у судовому засідані, які не взяті до уваги, чим знецінюється інститут свідків у судовому процесі необгрунтовані.
Як вище вказувалося особливістю розгляду спору щодо усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою є наявність графічних матеріалів та документів. Покази свідків в даній справі не є належними, допустимими та достовірними доказами у розумінні ст.ст.77-80 ЦПК України, які можуть підтвердити перетин чи накладання суміжних ділянок, площу та розміри тощо.
При цьому апеляційний суд звертає увагу, що покази свідків фактично стосуються наявності проїзду загального користування, що не оспорюється сторонами. Як вище вказувалося предметом спору є не факт існування проїзду, а його розміри та місцерозташування відносно суміжних земельних ділянок.
Так у справі відсутні будь-які документально підтверджені розміри щодо довжини та ширини проїзду, визначені у встановленому законом порядку.
Доводи апеляційної скарги про неврахування судом того, що Бишівська сільська рада у складі комісії встановила факт, що межі земельної ділянки ОСОБА_2 накладаються на межі проїзду загального користування, зокрема на лист Бишівської сільської рада № 487 від 12 жовтня 2020 року, щодо вияснення питання проїзду, який розташований між земельними ділянками по АДРЕСА_2 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_4 , згідно якого 12 вересня 2020 року виїздом на місце в присутності сільського голови Мірошкіна О.О. , землевпорядника сільської ради ОСОБА_9 та у присутності власників/землекористувачів домоволодінь по АДРЕСА_2 - ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 - ОСОБА_2 , АДРЕСА_3 - ОСОБА_10 , було проведено огляд місцевості в с.Бишів усіма землевласниками/землекористувачами недоречні даний доказ не є належним, оскільки фактично жодних обставин радою встановлено не було і графічні матеріали (плани, схеми тощо) не складалися, що повністю нівелює даний лист у якості доказу.
Це ж стосується посилань у скарзі на Проект території і встановлення меж Бишівської сільської ради та Генеральний план с.Бишів, згідно яких до домоволодіння АДРЕСА_2 сформовано проїзд, який зазначений на містобудівній та кадастровій документації. 
У справі наявні викопіювання із вказаних документів, з яких неможливо встановити
                                                                        -  10  -
ні параметри, ні площу даного проїзду.
Посилання у скарзі на підтвердження своїх вимог на кадастровий план інженера-геодезистаОСОБА_6  (т.1 а.с.191-192), на якому зображено накладання належної ОСОБА_2 ділянки на частину проїзду апеляційний суд відхиляє, оскільки як вбачається із акту про відновлення  межі земельної ділянки ОСОБА_2 та ситуаціної схеми, на частину проїзду в тому числі накладається сусідня земельна ділянка з іншого боку проїзду. Зокрема у акті зазначено, що частина межових знаків знаходиться за парканом, встановленим сусідом з іншого боку проїзду.
Наведене унеможливлює встановлення фактичного місцерозташування проїзда відносно суміжних ділянок і як наслідолк накладання чи не накладання належної відповідачці ділянки на цей проїзд.
    Намагання позивачки подати той факт, що підпірна стінка, яка існувала ще за життя ОСОБА_3 та існує зараз, встановлена правильно необгрунтовані та спростовуються кадастровим планом інженера-геодезистаОСОБА_6 .
Доводи апеляційної скарги про те, що судом без надання мотивів відмовлено у допиті свідка Пришви, за підписом якої було видано рішення Бишівської сільської ради про передачу земельної ділянки ОСОБА_5 , а саме рішення відсутнє, що ставиьть під сумнів законність його видачі та законність дій сільського голови Пришви апеляційний суд не аналізує як такі, що носять характер здогадів.
Доводи апеляційної скарги про те, що  висновок експерта не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду носять загальний характер та вірні, проте апеляційний суд звертає увагу, що йдеться не про оцінку висновку експерта, а про його відсутність, що унеможливлює встановлення обставин, що мають істотне значення дял спарви.
Доводи апеляційної скарги про те, що земельна ділянка відповідачки ОСОБА_2 ще на стадії її формування як об`єкту нерухомості для передачі її у власність ОСОБА_5 була створена з порушенням Закону бездоказові та не підтверджуютьяс матеріалами спарви.
Доводи апеляційної скарги про те, що зміст рішення не відповідає приписам ст.265 ЦПК України, а саме рішення є немотивованим, апеляційний суд відхиляє як необгрунтовані. У рішенні чітко зазначені мотиви його прийняття та мотиві відмови у задоволенні позову, а саме  - недоведеність вимог.
Доводи апеляційної скарги про те, що порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам, відмови у реєстрації земельної ділянки або визнання реєстрації недійсною (ст.21 ЗК України), що відповдіає правовим висновкам Верховним Судом України у постанові від 14 травня 2014 року у справі № 6-35цс15, від 13 листопада 2013 року у справі № 6-123цс13, від 08 квітня 2015 року у справі № 6-32цс15 необгрунтовані, оскільки в даному спорі не йдеться про зміну або встановлення цільового призначення земель. 
Такі доводи очевидно та поза всяким розумним сумнівом є маніпулятивними, оскільки йдеться про інше, а саме правильність приватизації земельної ділянки відносно проїзду загального користування.
Доводи апеляційної скарги про те, що установивши, що земельна ділянка, передана у власність ОСОБА_5 , яка станом на час звернення до суду є власністю ОСОБА_8 , частково відноситься до земель загального користування населеного пункту, суд не перевірив норми матеріального права та не дослідив питання законності передачі такої землі у приватну власність, що порушує права позивачки ОСОБА_1 , не знайшли свого підтвердження, а тому є бездоказовими.
Решта доводів апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції
                                                                        -  11  -
щодо відмови у позові, обгрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.
Даючи оцінку доводам позивачки, викладеним у апеляційній скарзі, з огляду на низку її тверджень, що не стали предметом аналізу в даній постанові, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. 
Колегія суддів враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування єдостатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно  дослідив  і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу  спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.
Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -
 
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Макарівського районного суду Київської області від 01 грудня 2022 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий 

Суддя