Справа № 345/3049/22 
Провадження № 22-ц/4808/588/23 
Головуючий у 1 інстанції Сокирко Л. М. 
Суддя-доповідач Фединяк В.Д.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 червня 2023 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:
головуючого  Фединяка В.Д. (суддя-доповідач)
суддів:            Максюти І.О., Бойчука І.В.
секретаря         Кузів А.В.
з участю        представника Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія» Гардіан» Поліщук О. Г.
       представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 від імені якого та в інтересах якого діє ОСОБА_3 адвоката Ільківа М.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія» Гардіан» Поліщук Олени Григорівни на рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 02 березня 2023 року, постановлене в складі судді Сокирко Л.М. в . Рожнятові, повний текст складено 07 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 від імені якого та в інтересах якого діє ОСОБА_3 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія» Гардіан» про відшкодування шкоди та стягнення страхового відшкодування, 
                               ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2022 року ОСОБА_3 , ОСОБА_2 від імені якого та в інтересах якого діє ОСОБА_3 звернулись в суд з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія» Гардіан» про відшкодування шкоди та стягнення страхового відшкодування.
Позовні вимоги з урахуванням збільшених позовних вимог мотивовані тим, що 03 грудня 2021 року на автодорозі Т0902 між населеними пунктами - селами Вільхівка та Дуба Калуського району Івано-Франківської області сталася дорожньо-транспортна пригода, під час якої водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки «FiatDoblo», реєстраційний номер НОМЕР_1 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , який від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди. Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу - автомобіля марки «Fiat Doblo», реєстраційний номер НОМЕР_1 на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів в ТзДВ «Страхова компанія» Гардіан» згідно Полісу № АР/1637085. За фактом дорожньо-транспортної пригоди 4 грудня 2021 року внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12021090000000611 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 Кримінального кодексу України. 19 січня 2022 року на адресу Товариства була направлена заява про виплату страхового відшкодування для дружини ОСОБА_1 та неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок загибелі ОСОБА_5 . Листом від 21 вересня 2022 року Товариство повідомило, що рішення щодо виплати страхового відшкодування буде прийнято після отримання Товариством відповідного рішення щодо результатів розгляду кримінального провадження за фактом зазначеної дорожньо-транспортної пригоди. Окрім того, вина водія у вчиненому кримінальному правопорушенні не має правового значення щодо виплати страхового відшкодування, так як відповідно до частини п`ятої статті 1187 Цивільного кодексу України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, а отже, відмова Товариства у виплаті страхового відшкодування через відсутність вироку суду є необгрунтованою та такою, що порушує права потерпілих на отримання страхового відшкодування. Загальна сума страхового відшкодування з урахуванням встановленого ліміту страхового відшкодування становить 260 000 грн, з яких страхове відшкодування (моральна шкода) у розмірі по 39 000 грн 00 коп. на користь позивачів ОСОБА_1 , яка діє від імені та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 та страхове відшкодування у розмірі 234 000 грн 00 коп відшкодування на утримання дитини у зв`язку з втратою годувальника (загальна сума зменшена з врахуванням встановленого ліміту страхового відшкодування). Крім того, за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Таким чином, наявні підстави стягнення з відповідача пені із розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України за період з 20.04.2022 року по 26.09.2022 року для позивача у розмірі 47 583 грн. 56 коп. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Таким чином, за період з 20.04.2022 року по 14.12.2022 року позивачі просили стягнути з відповідача: 
-на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування (моральна шкода) у розмірі 39 000 (тридцять дев`ять) тисяч гривень 00 коп., пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 11 358 (одинадцять тисяч триста п`ятдесят вісім) гривень 08 коп., три відсотки річних у розмірі 766 (сімсот шістдесят шість) гривень 11 коп., інфляційні втрати у розмірі 4 910 (чотири тисячі дев`ятсот десять) гривень 91 коп.;
-на користь неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 страхове відшкодування у розмірі 221 000 (двісті двадцять одна тисяча) гривень 00 коп. (з яких: 39 000 (тридцять дев`ять тисяч) гривень 00 коп. - моральна шкода, 182 000 (сто вісімдесят дві тисячі) гривень 00 коп. - відшкодування на утримання у зв`язку із втратою годувальника, пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 64 362 (шістдесят чотири тисячі триста шістдесят дві) гривні 47 коп., три відсотки річних у розмірі 4 341 (чотири тисячі триста сорок одна) гривня 29 коп., інфляційні втрати у розмірі 27 828 (двадцять сім тисяч вісімсот двадцять вісім) гривень 46 коп.
Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) гривень.
Рішенням Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області від 02 березня 2023 року позов задоволено.
Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» (код ЄДРПОУ - 35417298) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) страхове відшкодування (моральна шкода) у розмірі 39 000 (тридцять дев`ять) тисяч гривень 00 коп.
 Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» (код ЄДРПОУ - 35417298) на користь неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) страхове відшкодування у розмірі 221 000 (двісті двадцять одна тисяча) гривень 00 коп. (з яких: 39 000 (тридцять дев`ять тисяч) гривень 00 коп. - моральна шкода, 182 000 (сто вісімдесят дві тисячі) гривень 00 коп. - відшкодування на утримання у зв`язку із втратою годувальника.
 Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» (код ЄДРПОУ - 35417298) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 11 358 (одинадцять тисяч триста п`ятдесят вісім) гривень 08 коп., три відсотки річних у розмірі 766 (сімсот шістдесят шість) гривень 11 коп., інфляційні втрати у розмірі 4 910 (чотири тисячі дев`ятсот десять) гривень 91 коп., а всього разом 17 035 (сімнадцять тисяч тридцять п`ять) гривень 10 коп.
 Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» (код ЄДРПОУ - 35417298) на користь неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 )        пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 64 362 (шістдесят чотири тисячі триста шістдесят дві) гривні 47 коп., три відсотки річних у розмірі 4 341 (чотири тисячі триста сорок одна) гривня 29 коп., інфляційні втрати у розмірі 27 828 (двадцять сім тисяч вісімсот двадцять вісім) гривень 46 коп., а всього разом 96 532 (дев`яносто шість тисяч п`ятсот тридцять дві) гривні 22 коп. 
Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» (код ЄДРПОУ - 35417298) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) гривень.
Не погоджуючись з рішенням суду представник Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія» Гардіан» Поліщук Олена Григорівна подала апеляційну скаргу в якій ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову, посилаючись на те, що суд неповно з`ясував обставини справи, допустив порушення норм матеріального та процесуального права, тому постановив незаконне рішення. Вказує, що оскільки дорожньо-транспортна подія розглядається у кримінальній справі, до моменту набрання рішенням у такій справі законної сили, Відповідач правомірно припинив строк прийняття рішення щодо виплати страхового відшкодування. Також Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія» не заперечує свій обов`язок щодо виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди, як наслідок, лише зупинив строк на прийняття рішення, як це передбачено спеціальним законом, а не відмовим у такій виплаті. Відсутність судового рішення по кримінальній справі або постанови про закриття кримінального провадження мають суттєве значення для прийняття рішення про виплату страхового відшкодування, оскільки саме на цих об`єктивних доказах грунтується визначення розміру страхового відшкодування. Оскільки строк виконання зобов`язання щодо виплати страхового відшкодування не настав, стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат є незаконним та необгрунтованим. Крім цього, зазначає, що відповідач не отримував детального опису наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, не подано документів, що підтверджують витрати на правову допомогу, тому відсутні правові підстави для їх компенсації.
18 квітня 2023 року представник ОСОБА_6 адвокат Ільків М.М. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи апеляційної скарги заперечив. Вказує, щоза фактом дорожньо-транспортної пригоди 04 грудня 2021 року були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12021090000000611 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, яким підтверджується факт настання вищезазначеної ДТП та її обставини.Вина водія у вчиненому кримінальному правопорушенні не має правового значення для вирішення справи щодо виплати страхового відшкодування.
У судовому засіданні в режимі відеоконференції представника Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія» Гардіан» Поліщук О. Г. підтримала доводи апеляційної скарги, просить задовольнити цю скаргу.
Представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 адвокат Ільків М.М. заперчив доводи апеляційної скарги, вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.
Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов наступних висновків.
Згідновимогстатті 263 ЦПК Українисудоверішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
Задовольняючи позов, суд  першої інстанції  виходив з того, що що 3 грудня 2021 року на автодорозі Т0902 між населеними пунктами - селами Вільхівка та Дуба Калуського району Івано-Франківської області сталася дорожньо-транспортна пригода, під час якої водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки «FiatDoblo», реєстраційний номер НОМЕР_1 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , який від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди. Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу - автомобіля марки «Fiat Doblo», реєстраційний номер НОМЕР_1 на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів в ТзДВ «Страхова компанія» Гардіан» згідно Полісу № АР/1637085. ОСОБА_1 та неповнолітній син загиблого ОСОБА_2 , є особами, які мають право на отримання страхового відшкодування та позивачка у визначений законом строк (18 січня 2021 року) звернулася до Товариства із заявою про здійснення страхового відшкодування, тому обов`язок по прийняттю відповідного рішення і здійснення страхової виплати виник у відповідача після спливу саме 90 днів з дня подання вказаної заяви, як це визначено підпунктом 36.2. статті 36 Закону. При цьому Товариство будь-якого рішення не прийняло, тільки 21 вересня 2022 року на адвокатський запит представника позивачки - адвоката Ільківа М.М. листом повідомило, що виплату страхового відшкодування призупинено до дати набрання рішенням у кримінальному провадженні законної сили. Право позивачки та неповнолітнього сина загиблого на отримання виплати страхового відшкодування і невиконання цього відповідачем у визначений законом строк, тому суд вважав, що наявне невиконання грошового зобов`язання зі сторони страховика (прострочення виплати) у звзку з чим позивачка та неповнолітній син загиблого мають право на стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат на підставі ст.625 ЦК України.
Ухвалене судом першої інстанції рішення в частині стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат на підставі ст.625 ЦК України не відповідає вимогам закону та матеріалам справи.
Відповідно до частини першої  статті 352  ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частиною 1 статті 367 ЦПК України  визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, що3 грудня 2021 року на автодорозі Т0902 між населеними пунктами - селами Вільхівка та Дуба Калуського району Івано-Франківської області сталася дорожньо-транспортна пригода, під час якої водій ОСОБА_7 , керуючи автомобілем марки «FiatDoblo», реєстраційний номер НОМЕР_1 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , який від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди
ОСОБА_3 була дружиною ОСОБА_5 авідповідно до свідоцтва про одруження (серія НОМЕР_4 ) та Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 00038104912, сформованого 12 січня 2023 року.
ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до свідоцтва про народження (серія НОМЕР_5 ) є сином ОСОБА_5 та ОСОБА_1 .
Як убачається із листа начальника Рожнятівського   відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Калуському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції № 25-10. 6-18/2 від 12 січня 2023 року, інші актові записи про народження дітей, де батьком записаний ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в архіві відділу відсутні.
Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00038106123, сформованого 12 січня 2023 року наданого Рожнятівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Калуському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 та його батьками зазначені: батько ОСОБА_8 та мати ОСОБА_9 .
Відповідно до запису акта про смерть № 7 від 9 вересня 1997 року складеного виконавчим комітетом Вільхівської сільської ради Рожнятівського району Івано-Франківської області, ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Відповідно до актового запису про смерть № 7 від 23 вересня 2011 року складеного виконавчим комітетом Вільхівської сільської ради Рожнятівського району Івано-Франківської області, ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Таким чином, право на страхове відшкодування після смерті ОСОБА_5 мають його дружина ОСОБА_1 (моральна шкода у розмірі 39 000 грн) та неповнолітній син ОСОБА_2 (моральна у розмірі 39 000 грн та страхове відшкодування на утримання у зв`язку із втратою годувальника у розмірі 182 000 грн.).
Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу - автомобіля марки «FiatDoblo», реєстраційний номер НОМЕР_1 на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів у Товаристві згідно Полісу № АР/1637085.
Згідно з витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 04 грудня 2021 року за фактом вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди триває досудове розслідування.
19 січня 2022 року позивачі звернулися до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія» Гардіан» із досудовою вимогою про виплату страхового відшкодування.
Листом від 21 вересня 2022 року Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія» Гардіан» позивачів повідомило, що строк для прийняття страховиком рішення щодо виплати страхового відшкодування припиняється до дати набрання рішенням у кримінальній справі законної сили.
У частинах першій та другій статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки(пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).
За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.
Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.
Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно із спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Зокрема статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
За статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (пункт 23.1 статті 23 Закону).
Відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.
Порядок відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого, визначено у статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Вказаною нормою встановлено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок ДТП настала протягом одного року після ДТП та є її прямим наслідком.
Страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж            36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
Страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.
Страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.
Подібні за змістом правові висновки викладені, зокрема, у постанові Верховного Суду від 17 липня 2019 року у справі № 556/1514/16-ц (провадження     № 61-26405св18).
Таким чином обов`язок з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування покладається на страховика.
У пункті 35.1 статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.
Згідно з пунктом 36.1 статті 36 вказаного Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Абзацами першим-третім пункту 36.2 статті 36 Закону передбачено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.
Згідно з частиною п`ятою статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Таким чином закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом із тим, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.
Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі  № 204/3783/16-ц (провадження № 61-1141св18).
З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, передбаченої частиною другою статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).
Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними.
При цьому слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.
Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.
Разом із тим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.
Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.
Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.
Такі правові висновки зроблені у постановах Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18), від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18), від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18), від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18), від 03 червня 2020 року у справі № 345/3335/17 (провадження № 61-22598св18), від 07 жовтня 2020 року у справі № 742/637/19 (провадження № 61-320св20).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15 (провадження № 14-406цс19), зазначено, що у Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.
Отже, цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки настає без вини її заподіювача. Тому страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.
При цьому наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні. Тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.
Крім того, вищенаведеним пунктом 36.2 статті 36 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено лише підставу припинення здійснення страхового відшкодування у разі, якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, та не передбачено можливостівідмови у стягненні страхового відшкодування у справі, яка вже розглядається судом в порядку цивільного судочинства, за наслідками такого розгляду.
Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до статті 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, за якою страховик бере на себе зобов`язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначенні строки та виконувати інші умови договору.
За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У частині третій статті 510 ЦК України визначено, що якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.
Отже, грошовим необхідно вважати зобов`язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора.
Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки він установлює ціну договору страхову суму.
З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.
Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 07 червня 2017 року у справі № 6-282цс17 та Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 (провадження № 12-14гс18) зазначила, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.
При безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України).
Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні майнових витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.
Згідно із статтею 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.
Відповідно до пункту 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.
За правилами частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.
За частиною першою статті 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.
Тобто відповідальність страховика, передбачена пунктом 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та частиною другою статті 625 ЦК України, настає виключно у випадку, якщо невиконання грошового зобов`язання відбулося з його вини як боржника у даних правовідносинах.
Відтак, судом установлено, листом від 21 вересня 2022 року Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія» Гардіан» позивачів повідомило про припинення перебігу строку для прийняття страховиком рішення щодо виплати позивачам страхового відшкодування до дати набрання рішенням у такій справі/провадженні законної сили та повідомлення про даний факт страховика, як це передбачено абзацом 4 пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Відомості щодо результату розгляду кримінальної справи за фактом ДТП у матеріалах справи відсутні, проте питання про виплату позивачам страхового відшкодування та визначення його розміру було прийнято на підставі рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 02 березня 2023 року, ухваленого в цій справі. Зокрема вказаним рішенням суду з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія» Гардіан»  на користь ОСОБА_1 стягнуто страхове відшкодування (моральна шкода) у розмірі 39 000 (тридцять дев`ять) тисяч гривень 00 коп. і на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 страхове відшкодування у розмірі 221 000 (двісті двадцять одна тисяча) гривень 00 коп. (з яких: 39 000 (тридцять дев`ять тисяч) гривень 00 коп. - моральна шкода, 182 000 (сто вісімдесят дві тисячі) гривень 00 коп. - відшкодування на утримання у зв`язку із втратою годувальника, а всього 260 000 грн.
Тобто саме з моменту набрання законної сили рішенням суду першої інстанції про стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія» Гардіан» на користь позивачів страхового відшкодування, у страховика настане строк для виконання грошового зобов`язання та можливість застосування до нього цивільно-правової відповідальності за прострочення його виконання.
Вирішуючи позовні вимоги про стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат, суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про їх задоволення з огляду на те, що на момент звернення позивачів до суду з позовом між ними та Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія» Гардіан» не виникло боргових зобов`язань, що виключає можливість застосування цивільно-правової відповідальності, передбаченої пунктом 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та частиною другою статті 625 ЦК України і як наслідок, у страховика настав строк для такої виплати, що надає можливість застосування до нього цивільно-правової відповідальності за прострочення його виконання.
Таким чином заявлені в апеляційній скарзі підстави оскарження судового рішення, передбачені пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України, є обґрунтованими, оскільки відсутність підстав щодо застосування абзацу 4 пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» впливає на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в частині застосування до відповідача штрафних санкцій, передбачених пунктом 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (пеня), та частиною другою статті 625 ЦК України (три відсотка річних, інфляційні втрати).
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що у діях страховика відсутня вина у простроченні виплати страхового відшкодування, що передбачає можливість застосування штрафних санкцій, оскільки відповідно до абзацу 4 пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик скористався своїм правом, передбаченим законом, для припинення перебігу строку для прийняття рішення щодо виплати страхового відшкодування, а тому такий строк розпочався з моменту набрання законної сили рішенням суду першої інстанції, ухваленим у цій справі, в частині стягнення з відповідача на користь позивачів страхового відшкодування.
Суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що відсутність судового рішення у кримінальному провадженні є підставою для призупиння виплати страхового відшкодування заподіяного внаслідок ДТП, оскільки цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки настає без вини її заподіювача. Тому страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Оскільки суд першої інстанції незаконо та необгрунтовано стягнув з відповідача на користь позивачів пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, три відсотки річних та інфляційних втрат передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, то у цій частині рішення суду першої інстанції необхідно скасувати й ухвалити нове рішення про відмову позивачам у задоволенні позову. 
Щодо розподілу судових витрат
У суді першої інстанції представник позивача адвокат Ільків М.М. заявляв про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 20 000 грн.
Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно з положеннями частин першої-п`ятої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), акт виконаних робіт (детальний опис робіт, наданих послуг).
Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір про надання правничої допомоги, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату цих послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, акта виконаних робіт, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції представником сторони позивача адвокатом надано:
- договір про надання правничої допомоги від 11 травня 2022 року, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Ільків М.М. , та (а. с. 24-26);
- детальний опис робіт, складений адвокатом Ільківим М.М., згідно з яким останній надав послуги у вигляді супроводу цієї справи тривалістю 10 год вартістю 20 000 грн та квитанцією про їх оплату (а. с. 143,144);
Суд першої інстанції вважав, що визначена вартість наданої правничої допомоги у 
розмірі 20 000,00 грн з огляду на предмет та підстави позову є обґрунтованою. 
Представник відповідача Відповідача заперечував проти визначеного розміру витрат на правничу допомогу.
За результатами апеляційного розгляду справи витрати на правничу допомогу, понесені ОСОБА_1 підлягають перерозподілу між сторонами.
Згідно п.2ч.3ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Відповідно ч.13 ст.141 цього Кодексу якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З огляду на висновки, зроблені за результатами апеляційного перегляду, рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру грошової компенсації витрат, понесених ОСОБА_1 на правничу допомогу, підлягає зміні шляхом зменшення стягнутої суми із 20 000 грн до 12 850 грн        (240 00 грн х 100 : 373 567 = 63% ) та оплата послуг адвоката є не співмірна з складністю справи та виконаних адвокатом робіт.
Оскільки ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору, судові витрати Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» за подання апеляційної скарги у розмірі 2 400,00 грн компенсуються за рахунок держави.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія» Гардіан» Поліщук Олени Григорівни задовольнити частково. Рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 02 березня 2023 року в частині стягнення пені з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, три відсотки річних та інфляційні втрати скасувати.
Відмовити ОСОБА_10 у задоволенні позову до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» про стягнення пені з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 11 358 (одинадцять тисяч триста п`ятдесят вісім) гривень 08 коп., три відсотки річних у розмірі 766 (сімсот шістдесят шість) гривень 11 коп., інфляційні втрати у розмірі 4 910 (чотири тисячі дев`ятсот десять) гривень 91 коп., а всього разом 17 035 (сімнадцять тисяч тридцять п`ять) гривень 10 коп.
Відмовити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 у задоволенні позову до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» про стягнення  пені з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 64 362 (шістдесят чотири тисячі триста шістдесят дві) гривні 47 коп., три відсотки річних у розмірі 4 341 (чотири тисячі триста сорок одна) гривня 29 коп., інфляційні втрати у розмірі 27 828 (двадцять сім тисяч вісімсот двадцять вісім) гривень 46 коп., а всього разом 96 532 (дев`яносто шість тисяч п`ятсот тридцять дві) гривні 22 коп. 
Рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 02 березня 2023 року в частині стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) гривень змінити й зменшити розмір понесених судових витрат на професійну правничу допомогу пропорційно задоволеного позову до 12 850 грн ( дванадцять тисяч вісімсот п`ятдесят) гривень.
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Судді:                                                                В.Д.Фединяк                                                                                                І.О.Максюта 
                                                                       І.В.Бойчук