ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

19 квітня 2023 року 	м. Дніпро	справа № 340/1143/22	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді  Малиш Н.І. (доповідач),  суддів:  Щербака А.А., Баранник Н.П.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07 липня 2022 року (суддя 1-ї інстанції Дегтярьова С.В.) в адміністративній справі №340/1143/22 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області   про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,- 

ВСТАНОВИВ:
09.02.2022р. позивач звернувся до суду з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області  про визнання протиправною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області щодо не здійснення нарахування та виплатити судді Голованівського районного суду Кіровоградської області ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 03.06.2010 р. до 16.06.2020 р.; стягнення з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області на його користь ненараховану та невиплачену суддівську винагороду за період з 03.06.2010 до 16.06.2020 відповідно до ст.130 Конституції України та ст.135 Закону України “Про судоустрій і статус суддів”, з утриманням усіх передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті в розмірі 3797832,69 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані незгодою з відмовою відповідача нездійснення нарахування та виплаті суддівської винагороди за період з 03.06.2010р. до 16.06.2020р. оскільки враховуючи скасування в судовому порядку  рішення від 03.06.2010р. про звільнення позивача, фактично звільнення відбулось  з 16.06.2020 року, а отже за вказаний період має законодавчі підстави на отримання винагороди.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07 липня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.
Позивачем на вказане рішення суду подано апеляційну скаргу, в якій зазначає на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та прийняти  нове, яким відмовити у задоволенні позову.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що  суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права у правовідносинах, що виникли.
Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому просить відмовити у її задоволенні.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст. 311 КАС України.
Перевіривши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає  задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що Указом Президента України “Про призначення суддів” №973/96 від 18.10.1996 року ОСОБА_1 призначено на посаду судді Голованівського районного суду Кіровоградської області строком на п`ять років.
Постановою Верховної Ради України від 20 вересня 2001 року №2738-ІІІ позивача обрано суддею Голованівського районного суду Кіровоградської області безстроково.
22 червня 2009 року до Верховної Ради України направлено подання Вищої Ради юстиції про звільнення позивача у зв`язку з порушенням присяги.
Постановою Верховної Ради України від 03.06.2010 року №2316-VІ ОСОБА_1 звільнено з займаної посади у зв`язку з порушенням присяги. 
18 червня 2010 року наказом Голованівського районного суду Кіровоградської області №27-0 від 17.06.2010 року ОСОБА_1 звільнено з посади судді з підстав порушення присяги судді відповідно до п.5 частини 5 статті 126 Конституції України (підстава – Постанова Верховної Ради Україн від 03.06.2010 року №2316-VІ (а.с.54).
ОСОБА_1 звернувся до Вищого адміністративного суду України з позовом про визнання незаконною постанови Верховної Ради України від 03.06.2010 року №2316-VІ та зобов`язання поновити його на посаді судді Голованівського районного суду Кіровоградської області.
Постановою Вищого адміністративного суду України від 18 серпня 2010 року в задоволенні позову відмовлено. (а.с.7-11).
Позивач звертався до Європейського суду з прав людини із заявою проти України.
19 січня 2017 року ЄСПЛ ухвалив рішення у справі “Куликов та інші проти України”, зокрема, і за заявою ОСОБА_1 №12812/11, яким постановив, що Україна порушила стосовно позивача п.1 ст.6 Конвенції у зв`язку з недотриманням принципів незалежності та безсторонності, ст.8 Конвенції, відповідно до якої кожному гарантується право на повагу до приватного і сімейного життя. Дане рішення набуло чинності 19 квітня 2017 року.
На підставі цього рішення позивач звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд постанови Вищого адміністративного суду України від 18 серпня 2010 року.
Постановою Верховного Суду України від 11 вересня 2017 року постанову Вищого адміністративного суду України від 18 серпня 2010 року скасовано, а справу передано на новий розгляд.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 9 жовтня 2017 року справу прийнято до провадження.
З початком роботи Верховного Суду, справу за позовом ОСОБА_1 передано до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, ухвалою якого від 10 січня 2018 року розгляд цієї справи розпочато спочатку за правилами спрощеного позовного провадження.
Рішенням Верховного Суду від 03.04.2018р. позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Вказаним судовим рішенням Постанову Верховної Ради України від 03.06.2010 року №2316-VІ якою ОСОБА_1 звільнено з займаної посади у зв`язку з порушенням присяги – скасовано, передано на повторний розгляд Вищої ради правосуддя вирішення питання щодо наявності підстав для притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності. У задоволенні решти позову відмовлено.
Не погодившись із таким рішенням, 26 квітня 2018 року ОСОБА_1 направив до Великої Палати Верховного Суду апеляційну скаргу про скасування рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 03 квітня 2018 року в частині передачі на повторний розгляд ВРП для вирішення питання щодо наявності підстав притягнення його до дисциплінарної відповідальності і просив прийняти в цій частині нове рішення про поновлення його на посаді судді Голованівського районного суду Кіровоградської області.
Також 13 березня 2018 року до Великої Палати Верховного Суду Вища Рада правосуддя направила апеляційну скаргу про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового - про відмову в задоволенні позову у зв`язку з тим, що суд неповно з`ясував усі обставини справи, а тому, на думку ВРП, таке рішення є необґрунтованим і підлягає скасуванню.
Велика Палата Верховного Суду  постановою від 01.11.2018р. у задоволенні апеляційних скарг відмовила. Рішення Верховного Суду від 03.04.2018р. залишила без змін. (а.с.07-16).
Таким чином, за результатами судового розгляду ОСОБА_1 на посаді судді Голованівського районного суду Кіровоградської області поновлено не було.
Рішенням Вищої ради правосуддя від 16 червня 2020 року №1848/0/15-20 встановлено та підтверджено ряд порушень, допущених ОСОБА_1 під час здійснення своєї професійної діяльності та вирішено його звільнити на підставі п.3 ч.6 ст.126 Конституції України – за вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило невідповідність займаній посаді (а.с.17-23). 
Позивач вважає, що звільнення відбулось фактично 16.06.2020 року, а отже належить до сплати суддівська винагорода за період з 03.06.2010 року по 16.06.2020 року (по дату винесення рішення ВРП від 16 червня 2020 року №1848/0/15-20),  звернувся до відповідача з заявою про виплату таких коштів.
Листом від 10.08.2021 року №1545/21-вих. ТУ ДСА в Кіровоградській області вказало ОСОБА_1 що його було звільнено у червні 2010 року, а за відсутності доказів поновлення чи призначення його на посаду судді Голованівського районного суду Кіровоградської області правові підстави для виплати суддівської винагороди за період з 03.06.2010 року по 16.06.2020 року відсутні.
Позивач не погодившись з такою відмовою, звернувся до суду з даною позовною заявою.
Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову дійшов висновку, що  оскільки позивач був виключений зі штату суду (звільнений) та не здійснював правосуддя, а оскільки поновлення позивача на посаді не відбулось, до штату зарахований не був, то позовні  вимоги є безпідставними.
Колегія суддів суду апеляційної інстанції переглядаючи судове рішення доходить наступних висновків.
Так спірнім в цій справі є питання неправомірного, за позицією позивача, не нарахування та невиплаті відповідачем  позивачу суддівської винагороди за період з 03.06.2010 року по 16.06.2020 року, враховуючи фактичну дату звільнення.
Так, за спірний період правове регулювання спірних правовідносин зазнало суттєвих змін.
На день звільнення позивача з посади діяли норми Закону України “Про статус суддів” 15 грудня 1992 року №2862-ХІІ.
Відповідно до п.5 ч.1 ст15 Закону України “Про статус суддів” 15 грудня 1992 року №2862-ХІІ (редакція закону, що діяла на день звільнення позивача з посади судді) суддя звільняється з посади органом, що його обрав або призначив, зокрема, у разі порушення суддею присяги.
Статтею 44 вказаного Закону  встановлювалось зокрема  матеріальне забезпечення судді. Так заробітна плата суддів складалась з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших надбавок.  Розміри посадових окладів суддів встановлювався Кабінетом Міністрів України.
Вказаний  Закон втратив чинність на підставі Закону України «Про судоустрій і статус суддів»  N 2453-VI від 07.07.2010,  ВВР,  2010,  N 41-42,  N 43, N 44-45,  ст.529, зміненого Законом N 2856-VI від 23.12.2010,  ВВР, 2011, N 29, ст.272 ) 
Саме вказаним законом було запроваджено виплату суддівської винагороди яка регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
2 червня 2016 року прийнято Закон України “Про судоустрій та статус суддів” №1402-VIII (далі Закон № 1402-VIII).
Відповідно до ст.52 Закон № 1402-VIII суддею є громадянин України, який відповідно до      Конституції України      та цього Закону призначений суддею, займає штатну суддівську посаду в одному з судів України і здійснює правосуддя на професійній основі.
У відповідності до ч.1 та 2 ст.135 Закон № 1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.  Суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом.
Як свідчать встановлені обставини справи, перебування на посаді судді ОСОБА_1 з 18 червня 2010 року було припинене наказом Голованівського районного суду Кіровоградської області №27-0 від 17.06.2010 року з підстав порушення присяги судді відповідно до п.5 частини 5 статті 126 Конституції України (підстава – Постанова Верховної Ради України від 03.06.2010 року №2316-VІ (а.с.54).
За період до 18 червня 2010 року позивачу було виплачено суддівську винагороду за фактично відпрацьований час, компенсацію за невикористану частину щорічної основної відпустки за період роботи з 19.10.2009 року по 18.06.2010 року, що підтверджується відповідними доказами. Посилань не непроведення повного розрахунку при звільненні 18.06.2010 року за фактично відпрацьований час позов не містить.
Після 18 червня 2010 року позивач штатну посаду судді в Голованівському районному суді Кіровоградської області не займав та правосуддя не здійснював.
Судовими рішеннями у задоволенні позовних вимоги щодо поновлення на посаді, було відмовлено (а.с.7-16). Наказ про поновлення на посаді не приймався.
Враховуючи зазначене є вірними висновки суду першої інстанції, що вимоги позивача про стягнення суддівської винагороди за спірний період є безпідставними, оскільки факт припинення трудових відносин позивача з Голованівським районним судом Кіровоградської області є підставою для припинення нарахування суддівської винагороди з огляду на виключення судді  зі штату суду (звільнення) та нездійснення правосуддя, та оскільки поновлення позивача на посаді не відбулось, до штату зарахований не був, а тому відсутність нарахувань за період з 18.06.2010 року по 16.06.2020 року з боку відповідача є правомірним. 
Посилання позивача на правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного суду від 03.08.2022р. у справі №990/4/22 колегія суддів відхиляє з підстав нетотожністю предмету спору. У справі 990/4/22 зокрема було встановлено, що місцевим судом прийнято наказ про скасування наказу про відрахування зі штату та визначено дату з якої судді приступити до роботи.
Таких доказів у цій справі (№340/1143/22), позивач не надав суду.
З урахуванням викладеного колегія суддів  дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Розподіл судового збору не здійснюється у відповідності до норм ст. 139 КАС України.
Керуючись ст. ст. 139, 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення  Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07 липня 2022 року в адміністративній справі №340/1143/22 – залишити без змін.
Постанова  набирає законної сили з дати її прийняття  та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст 328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя                                                                      Н.І. Малиш 

                               суддя                                                                      А.А. Щербак 

                               суддя                                                                      Н.П. Баранник