Справа № 299/6205/21

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        20 квітня 2023 року м. Ужгород

       Закарпатський апеляційний суд в складі:

Головуючого – судді Фазикош Г. В. 
суддів Собослоя Г. Г., Бисаги Т. Ю.

з участю секретаря Сливки С. В. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Берегівської окружної прокуратури на ухвалу Виноградівського районного суду від 15 квітня 2022 року, постановлену суддею Надопта А. А., по справі за позовом Берегівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Пийтерфолвівської сільської ради до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, ОСОБА_1 , третя особа – ОСОБА_2 , про визнання наказу про затвердження проекту землеустрою недійсним та витребування земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2021 року Берегівська окружна прокуратура в інтересах держави в особі Пийтерфолвівської сільської ради пред`явила позов до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, ОСОБА_1 , третя особа – ОСОБА_2 , про визнання наказу про затвердження проекту землеустрою недійсним та витребування земельної ділянки.

Свої вимоги мотивували тим, що на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області № 1823-сг від 16.08.2019 «Про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність земельної ділянки» ОСОБА_3 передано безоплатно у власність земельну ділянку (кадастровий номер 2121284100:04:002:0090) площею 2 га із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства, що розташована за межами населених пунктів на території Пийтерфолвівської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області.

На підставі зазначеного пункту наказу територіального органу виконавчої влади, 21.08.2019 державним реєстратором виконавчого комітету Ужгородської міської ради Мага Т. В. прийнято рішення про державну реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на вказану земельну ділянку, яку останній на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки № 1719 від 05.09.2019 відчужив на користь ОСОБА_1 , що підтверджується інформаційною довідкою № 241343760 від 21.01.2021 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Позивач вважає, що наказ ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області № 1823-сг від 16.08.2019 підлягає визнанню недійсним та скасуванню, а спірна земельна ділянка витребуванню від ОСОБА_1 на користь держави, оскільки спірна земельна ділянка вибула з володіння (власності) держави внаслідок порушення закону. Зокрема, ОСОБА_2 на час отримання земельної ділянки використав своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок даного виду використання (Т.1, а.с.2-15).

Ухвалою Виноградівського районного суду від 15 квітня 2022 року позовну заяву Берегівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Пийтерфолвівської сільської ради – залишено без розгляду (Т.1, а.с.219-226).

В апеляційній скарзі Берегівської окружної прокуратури порушується питання про скасування цієї ухвали, посилаючись на те, що вона постановлена з порушенням норм закону. Органи, уповноважені державою на здійснення відповідних функцій в спірних правовідносинах, не забезпечили належний захист інтересів держави шляхом оскарження незаконного рішення, а тому керівник Берегівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Пийтерфолвівської сільської ради звернувся до суду з позовом про повернення земельної ділянки. ОСОБА_4 , зловживаючи своїм правом набув спірну земельну ділянку у власність внаслідок вчинення неправомірних дій, а саме не повідомив про те, що раніше скористався правом на безоплатну приватизацію земельної ділянки для аналогічних потреб, отримав незаконні переваги порівняно з іншими громадянами, чим порушено суспільний інтерес на законність у цій сфері, оскільки кожен громадянин має право лише одноразово використати своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для певної категорії потреб. Звернення прокурора до суду в даних правовідносинах спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання, а саме додержання законності передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної форми власності, яке в даному випадку проведене з грубим порушенням вимог чинного законодавства. Місцевий суд залишаючи позовну заяву без розгляду в своїй ухвалі як підстави зазначив обґрунтування, які були викладені в ухвалі про залишення позовної заяви без руху та в подальшому стали підставою для відкриття провадження у справі. З огляду на це, прокуратура просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, а справу передати до суду першої інстанції для продовження розгляду (Т.2, а.с.1-12).

У судовому засіданні в апеляційній інстанції представник Закарпатської обласної прокуратури – прокурор Роман М. С. апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити.

Представник Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області Ільницька Л. М., а також ОСОБА_1 (відповідачі) проти апеляційної скарги заперечили та просили її відхилити.

Заслухавши пояснення присутніх учасників процесу, дослідивши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновків про задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 1311 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Положення пункту 3 частини 1 статті 1311 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України "Про прокуратуру".

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною 4 цієї статті (абзаци 1 і 2 частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру").

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци 1-3 частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру").

Отже, системне тлумачення положень частин 4-5 статті 563 ЦПК України і частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Водночас тлумачення пункту 3 частини 1 статті 1311 Конституції України з урахуванням практики Європейського суду з прав людини свідчить, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом.

При цьому розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України).

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

"Нездійснення захисту" має прояв в пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він обізнаний про порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Отже, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. Разом з тим прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Оскільки повноваження органів влади, зокрема, і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, тому суд згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (наведену правову позицію викладено у пункті 50 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц).

Суд зобов`язаний дослідити: чи знав відповідний орган про допущені порушення інтересів держави, чи мав відповідні повноваження для їх захисту, проте всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернувся.

Обставини дотримання прокурором процедури, встановленої частинами 3 та 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру", яка повинна передувати зверненню до суду з відповідним позовом, підлягають з`ясуванню судом незалежно від того, чи має місце факт порушення інтересів держави у конкретних правовідносинах, оскільки недотримання такої процедури унеможливлює розгляд заявленого прокурором позову по суті. У той же час відповідний уповноважений орган, виконуючи свої функції, не позбавлений можливості самостійно звернутися до суду з позовом з метою захисту інтересів держави.

При цьому саме лише посилання у позовній заяві прокурора на те, що орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження із захисту державних інтересів, без доведення цього відповідними доказами, не є достатнім для прийняття судом рішення в такому спорі по суті, оскільки за змістом абзацу 2 частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді виключно після підтвердження судом правових підстав для представництва.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 сформульовано правові висновки з цього приводу.

Зокрема, вказано, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

У справі, що переглядається прокурор пред`явив позов в інтересах держави в особі Пийтерфолвівської сільської ради про визнання наказу Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області про затвердження проекту землеустрою недійсним та витребування земельної ділянки.

Свої вимоги мотивував тим, що гр. ОСОБА_3 безоплатно передано у власність земельну ділянку (кадастровий номер 2121284100:04:002:0090) площею 2 га із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства, що розташована за межами населених пунктів на території Пийтерфолвівської сільської ради. Далі, гр. ОСОБА_3 , на підставі договору купівлі-продажу № 1719 від 05.09.2019, відчужив цю земельну ділянку на користь ОСОБА_1 .

Прокурор зазначає, що спірна земельна ділянка вибула з володіння (власності) держави внаслідок порушення закону. Зокрема, ОСОБА_2 на час отримання земельної ділянки використав своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок даного виду використання.

Звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання додержання законності передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної форми власності, яке проведене з грубим порушенням чинного законодавства.

Повернення у власність територіальної громади незаконно приватизованої земельної ділянки сприятиме реалізації конституційних положень, які передбачають, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, а право власності на неї набувається виключно відповідно до закону. Крім того, повернення земельної ділянки є умовою позбавлення безпідставних переваг ОСОБА_2 та відновлення можливості справедливого (законного) розподілу такого обмеженого державного ресурсу, що становить державний інтерес.

Відповідно до Закону «Про внесення змін до Земельного кодексу України та інших законодавчих актів щодо удосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» від 28.04.2021 року № 2194 передбачено, зокрема, передачу земель державної власності за межами населених пунктів (крім земель, які потрібні державі для виконання її функцій) до комунальної власності сільських, селищних, міських рад.

Так, згідно з пунктом 24 розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України, землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель, зокрема: що використовуються органами державної влади, державними підприємствами, установами, організаціями на праві постійного користування, під будівлями, спорудами, іншими об`єктами нерухомого майна державної власності.

Отже, у вказаному випадку, згідно чинного законодавства Пийтерфолвівська сільська рада, на території якої розташована спірна земельна ділянка сільськогосподарського призначення, є власником даної земельної ділянки та наділена повноваженнями звертатися до суду на захист інтересів держави у спірних правовідносинах.

На виконання вимог закону прокуратурою направлено до Пийтерфолвівської сільської ради лист повідомлення № 07-50-101-2500 від 07.09.2021 року, в якому вказано вищезазначені порушення при отриманні у власність ОСОБА_2 земельної ділянки, кадастровий номер 2121284100:04:002:0090 площею 2 га, а також на необхідність вжиття Пийтерфолвівською сільською радою заходів щодо витребування на користь органу місцевого самоврядування спірної земельної ділянки.

У відповідь на вказаний лист Пийтерфолвівська сільська рада повідомила окружну прокуратуру (лист № 01-30/1228 від 17.09.2021 року), що у зв`язку з відсутністю коштів на сплату судового збору, заходи щодо витребування земельної ділянки на користь територіальної громади не вживатимуться.

Отже, з вказаного слідує, що звертаючись з позовом до суду прокуратура дотрималася встановленої процедури щодо необхідності повідомлення уповноваженого органу. У свою чергу Пийтерфолвівська сільська рада як уповноважений орган не вжила необхідних заходів для захисту порушених інтересів держави. Саме Пийтерфолвівська сільська рада, на території якої розташована спірна земельна ділянка сільськогосподарського призначення, є власником даної земельної ділянки та була наділена повноваженнями звертатися до суду на захист інтересів держави у спірних правовідносинах.

Твердження місцевого суду про те, що прокурор повинен був визначити підставою для представництва в суді законних інтересів держави відсутність органу, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, є помилковими, спростовуються наведеними вище апеляційним судом висновками.

Ухвала суду першої інстанції про залишення позовної заяви без розгляду постановлена з порушенням вимог закону, підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись п. 6 ч. 1 ст. 374, ст. 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, - 

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Берегівської окружної прокуратури – задовольнити. 

Ухвалу Виноградівського районного суду від 15 квітня 2022 року – скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 21 квітня 2023 року.

       Головуючий                                

       Судді