ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

02 травня 2023 року 	м. Дніпро	справа № 280/8964/21	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Головко О.В. (доповідач),
                               суддів:  Ясенової Т.І., Суховарова А.В.,     
за участю секретаря судового засідання Ванжи О.І. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21 січня 2022 року (суддя Батрак І.В., повний текст рішення складено 31.01.2022) в адміністративній справі  
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МІК»
до Головного управління ДПС у Запорізькій області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, –
в с т а н о в и в :
Товариство з обмеженою відповідальністю «МІК» звернулося до суду з позовом, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Запорізькій області від 13.09.2021: № 0129010701, № 0129000701, № 0129020701, № 0129030701, № 0129070708, № 0129040708; від 14.09.2021: № 000131220717, № 000131210717, № 00013120717.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 21 січня 2022 року позов задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Запорізькій області від 13.09.2021 № 0129010701, № 0129000701, № 0129020701, № 0129030701, № 0129040708, № 0129070708, від 14.09.2021 № 000131210717, № 00013120717. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи та нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла таких висновків.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що посадовими особами Головного управління ДПС у Запорізькій області було проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «МІК» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, а також з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.10.2017 по 31.03.2021, за результатами якої складено Акт № 7611/08-01-07-01/30105738 від 16.08.2021.
На підставі акту перевірки відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення від 13.09.2021: № 0129010701, № 0129000701, № 0129020701, № 0129030701, № 0129070708, № 0129040708; від 14.09.2021: № 000131220717, № 000131210717, № 00013120717.
Наразі спірними залишаються питання щодо правомірності податкових повідомлень-рішень від 13.09.2021: № 0129010701, № 0129000701, № 0129020701, № 0129030701, № 0129040708, № 0129070708, від 14.09.2021: № 000131210717, № 00013120717.
Підставою для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень стали висновки, викладені в акті перевірки, згідно з якими правочини, укладені TOB «МІК» з ТОВ «ФОРТ-ЛАЙФ УКРАЇНА», ТОВ «РЕКЛАМ-СТАРТ» (попередня назва ТОВ «Групкомерс ЛТД»), ТОВ «АРДЕН ІНВЕСТ», не були спрямовані на реальне настання правових наслідків.
Надаючи оцінку обґрунтованості висновків податкового органу та правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, колегія суддів зазначає, що згідно з пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.
Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит – сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Згідно з пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
Пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг.
Положеннями пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Згідно з п. 201.10 ст. 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку – продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що право платника податків на нарахування податкового кредиту залежить від сукупності подій, а саме: здійснення контрольованої операції, сплата коштів за такою операцією, реальне отримання товару/послуг, отримання податкової накладної.
Матеріалами справи підтверджено, що між ТОВ «МІК» (Покупець) та ТОВ «ФОРТ-ЛАЙФ УКРАЇНА» (Постачальник) було укладено Договір № 0927007 від 27.09.2017, за умовами якого Постачальник зобов`язується передати (поставити) непродовольчу продукцію у власність Покупця, а Покупець – прийняти та оплатити Товар. Асортимент, номенклатура, кількість та вартість Товару зазначаються у бухгалтерських документах: у рахунках-фактурах, видаткових накладних, які після підписання Сторонами мають юридичну силу специфікації у розумінні  статті 266 Господарського кодексу України, та є невід`ємною частиною цього Договору.
Аналогічні Договори № 12/11-001М від 12.11.2017, № 012404 від 24.01.2017   були укладені позивачем з ТОВ «Групкомерс ЛТД» (після перейменування ТОВ «РЕКЛАМ-СТАРТ»), з ТОВ «АРДЕН ІНВЕСТ» відповідно. 
Поставка на адресу ТОВ «МІК»  товару (тканина, полотно трикотажне, прокат плоский з виглецевої оцинкованої тканини) підтверджується видатковими та податковими накладними, товарно-транспортними накладними, платіжними дорученнями. 
Копії всіх первинних документів, які були надані під час перевірки податковому органу, також містяться в матеріалах справи, при цьому суд апеляційної інстанції встановив, що вищеназвані документи складені відповідно до вимог чинного законодавства.
Також відповідач не спростував належними доказами, що вищезазначені договори було визнано недійсними в судовому порядку.          
Разом з тим за висновками податкового органу контрагенти ТОВ «Поліпласт-ЗП» не могли здійснити постачання товару, адже по окремих договорах не прослідковується їх придбання або придбання у поставленому на адресу позивача обсязі за ланцюгом постачання. Також відповідач ставить під сумнів можливість здійснення реальної господарської операції через відсутність достатніх матеріальних та трудових ресурсів у контрагентів. 
Суд апеляційної інстанції не знаходить обґрунтованими такі доводи апелянта, адже висновки суб`єкта владних повноважень щодо нереальності господарських операції не можуть ґрунтуватися лише на інформації, що міститься у податковій базі відносно контрагентів платника податків. Такі висновки можуть бути здійснені на підставі первинних документів та об`єктивної перевірки фактичних обставин господарських правовідносин. Податковим органом не надано жодних доказів щодо проведення зустрічних звірок контрагентів позивача для відпрацювання податкових ризиків з ПДВ по правовідносинам з позивачем, жодні первинні документи, які перебувають у контрагентів позивача, не досліджувалися, що свідчить про необґрунтованість висновків податкового органу щодо порушення позивачем податкового законодавства. 
При цьому суд апеляційної інстанції вважає, що не проведення податковим органом зустрічних звірок свідчить про необґрунтованість та недоведеність висновків, викладених в Акті перевірки, адже придбання поставлених товарів могло здійснюватися контрагентами у осіб, які не є платниками ПДВ, що може пояснити відсутність інформації у податкових базах щодо ланцюга постачання товару.
Так само у зв`язку з не проведенням зустрічних звірок контрагентів відповідач не мав можливість повно встановити можливість фізичного виконання умов договорів, зокрема, шляхом укладання цивільно-правових договорів на виконання окремих робіт, таких як навантаження-розвантаження товару тощо.   
Тобто, викладені в Акті перевірки висновки ґрунтуються на припущеннях, без об`єктивної та перевіреної інформації щодо контрагентів TOB «МІК». 
Крім того суд апеляційної інстанції зазначає, що неналежне виконання податкових зобов`язань контрагентами позивача тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цих осіб. Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування податку на додану вартість у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту, а також на віднесення сум витрат до витрат, що враховуються при визначенні об`єкту оподаткування податком на прибуток.
У спірних правовідносинах позивач довів реальність придбання товарів, використання у власній господарській діяльності, про що надано на вимогу суду апеляційної інстанції відповідні докази, які долучені до матеріалів справи. 
Щодо посилання апелянта на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 27.03.2018 у справі № 754/3771/18, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що останній постановлено відносно обвинуваченого ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 205 КК України, який у період з 21.06.2017 по 23.01.2018 був зареєстрований як засновник та керівник ТОВ «ФОРТ-ЛАЙФ УКРАЇНА». 
Відповідно до ч. 6 ст. 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Дослідивши вирок Деснянського районного суду м. Києва від 27.03.2018 у справі № 754/3771/18, суд апеляційної інстанції встановив, що останнім не надано оцінку вчиненим господарським операціям з конкретними контрагентами, жодних висновків щодо нереальності господарських операцій з ТОВ «МІК» вирок також не містить. 
При цьому, вагомим є і те, що вирок ухвалено шляхом затвердження мирової угоди з прокурором, тобто посадова особа на певних умовах  погодилася з обвинуваченням, яке інкримінується. Така винуватість не перевірялася судом.
Також не може бути підставою для визнання господарських операцій нереальними факт порушення кримінальних проваджень, в яких фігурують окремі контрагенти позивача, адже особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Отже, попередньо встановлені у кримінальному провадженні обставини також не можуть вважатися доведеними.
При цьому суд апеляційної інстанції повторно акцентує увагу, що неналежне виконання податкових зобов`язань контрагентами позивача тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цих осіб. Зазначені обставини не є підставою для покладання податкової відповідальності на позивача.
Також суд апеляційної інстанції встановив, що відповідачем не наведено обґрунтованих доводів у спростування висновків суду першої інстанції про неправомірність притягнення позивача до податкової відповідальності за порушення реєстрації (відсутності реєстрації) податкових накладних / розрахунків коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та/або щодо виявлення помилок при зазначенні обов`язкових реквізитів податкових накладних.
Під час розгляду справи суд першої інстанції встановив, що сума податкових зобов`язань за травень 2018 року відповідно до регістрів бухгалтерського обліку складає 16515669,00 грн., що саме відображено в Акті перевірки на сторінці 41-42 та відповідає сумі зареєстрованих податкових накладних, і цей факт не спростовується представником відповідача. Акт перевірки не містить зауважень стосовно реєстрації податкових накладних на вищевказану суму.
Також суд врахував пояснення позивача, згідно з якими до податкової декларації з податку на додану вартість за травень 2018 року внаслідок технічної випадкової помилки було включено податкові зобов`язання на суму 34632961,00 грн. Однак, оскільки такі господарські операції не відбулись, відповідні податкові накладні не складалися і не реєструвалися в ЄРПН, тому податкова накладна на суму ПДВ 18117292,00 грн. фактично не існує і не зареєстрована в ЄРПН у зв`язку відсутністю фінансово-господарської події та виникнення податкових зобов`язань. 
Крім того суд першої інстанції звернув увагу, що в Акті перевірки відповідачем не вказано, з яким саме контрагентом і по якій господарській операції така податкова накладна мала бути зареєстрованою.
Також судом враховано, що в результаті вище вказаної помилки позивачем не було заподіяної шкоди держбюджету, оскільки підприємством самостійно зменшено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту по ТОВ «МІК» і ця обставина не заперечується відповідачем.
Доводи апеляційної скарги такі висновки суду першої інстанції не спростовують, а по суті лише дублюють висновки Акту перевірки, оцінка яким була надана судом.
Щодо доводів апелянта в частині застосування до позивача штрафних санкцій з податку на доходи фізичних осіб та з військового збору, останні також не спростовують висновок суду першої інстанції про неправомірність такого нарахування, а зводяться лише до опису виявлених порушень.
В свою чергу суд першої інстанції встановив, що при перевірці правильності нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору податковим органом використовувалась звітність, яка подавалась ТОВ «МІК», документи відповідно до яких проводилося нарахування (обчислення) або, які підтверджують нарахування (обчислення) доходу, на які відповідно до цього  закону  нараховується податок та збір, а також інші первинні документи, на визначення суми загального оподаткованого доходу (витрат). Зауважень до документів первинного бухгалтерського обліку позивача у контролюючого органу не було.
При цьому викладений відповідачем на сторінках 45-46, 50-51 Акту перевірки аналіз діяльності позивача за період з 01.10.2017 по 31.03.2021, який слугував підставою для висновків про порушення позивачем вимог чинного законодавства у відповідній частині, не містить жодного посилання на первинні або інші документи, які зафіксовані в обліку підприємства та підтверджують наявність зазначених в Акті перевірки порушень – несвоєчасного перерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб та військового збору.
Відтак недоведені з боку податкового органу виявлених порушень виключає правову можливість притягнення платника податків до відповідальності. 
Так само не спростовані апелянтом належними доводами та доказами висновки суду першої інстанції щодо відсутності порушень з боку позивача вимог чинного законодавства в частині декларування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що 25 жовтня 2018 року ТОВ «МІК» за договором купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бугрім О.В., реєстровий № 2887, придбало у ТОВ «КОЗЯТИНСЬКА ШВЕЙНА ФАБРИКА» нерухоме майно, що входить до складу єдиного майнового комплексу підприємства легкої промисловості загальною площею 5363,9 кв.м, який розташовано за адресою: 22100, Вінницька область, Козятинський район, м. Козятин, вул. Матросова, буд.80, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 1620974005105, у складі будівель та споруд згідно з витягом з Державного реєстру речових прав па нерухоме майно про реєстрацію права власності № 134191623 від 14.08.2018. До складу єдиного майнового комплексу входять усі види майна, призначені для його діяльності, включаючи земельні ділянки, будівлі, споруди, устаткування, інвентар тощо, які використовується для здійснення підприємницької діяльності. Єдиний майновий комплекс розташовано на земельній ділянці площею 0.9627 га, кадастровий номер 0510500000:00:031:0001.
Зазначені приміщення використовуються ТОВ «МІК» у підприємницькій діяльності, що підтверджується відповідним повідомленнями про об`єкти оподаткування, при цьому відповідачем не надано жодних доказів того, що останні використовуються позивачем не за призначенням чи в будь-яких інших цілях, крім в промислової діяльності.
З огляду на встановлені обставини, суд апеляційної інстанції підтверджує правильність висновку, що в силу приписів  пп.  266.2.2 «є» п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України  відповідне нерухоме майно, яким володіє позивач, не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Враховуючу вище викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень. 
Суд першої інстанції повно встановив обставини справи та ухвалив рішення з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.          
Керуючись ст.ст. 243, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд, –
п о с т а н о в и в :
                              Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21 січня 2022 року в адміністративній справі № 280/8964/21 залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з 02 травня 2023 року та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови. 
                              Повна постанова складена 02 травня 2023 року.
   
Головуючий - суддя                                                                      О.В. Головко 

                               суддя                                                                      Т.І. Ясенова 

                               суддя                                                                      А.В. Суховаров