ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

05 квітня 2023 року 	м. Дніпро	справа № 160/9187/22	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді  Білак С.В. (доповідач),   суддів:  Олефіренко Н.А., Шальєвої В.А.,   секретар судового засідання Соловей Л.О., з участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача Підлужного В.М., представника відповідача Вологжаніна О.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.09.2022  року в адміністративній справі №160/9187/22 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Міністерства оборони України, третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив: 
- визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України в частині відмови підполковнику ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги як інваліду II групи внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 09 вересня 2021 року № 138;
- зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) одноразову грошову допомогу, з урахуванням права на отримання одноразової грошової допомоги, як інваліду II групи внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, на дату встановлення інвалідності, а саме 12 липня 2021 року;
- зобов`язати Міністерство оборони України подати до Дніпропетровського окружного адміністративного суду протягом одного місяця з дня набрання судовим рішенням законної сили звіт про виконання постанови суду.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.09.2022 року адміністративний позов задоволено, а саме суд: визнав протиправним та скасував рішення Міністерства оборони України в частині відмови підполковнику ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги як інваліду II групи внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 09 вересня 2021 року № 138; зобов`язав Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) одноразову грошову допомогу, з урахуванням права на отримання одноразової грошової допомоги, як інваліду II групи внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, на дату встановлення інвалідності, а саме 12 липня 2021 року.
Відповідач, не погодившись з судовим рішенням суду першої інстанції, звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції, та прийняти нове яким відмовити у задоволені позовних вимог. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішенням Комісії Міністерства оборони України від 09 вересня 2021 року №138 позивачу відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги як інваліду II групи внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини. Рішення Міністерства оборони України є законним та обґрунтованим, яке прийняте відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». 
У даному випадку днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є дата первинного встановлення III групи інвалідності 08 листопада 2013 року - дата встановлення III групи інвалідності, а в позовній заяві позивач просить зобов`язати прийняти рішення про призначення одноразової грошової допомоги як інваліду II групи. Комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум було відмовлено у призначенні зазначеної допомоги, в зв`язку з тим, що між оглядами МСЕК та зміною груп інвалідності минуло два роки.
Відповідно до приписів ч. 4 ст.16-3 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ (далі – Закон № 2011-ХІІ), п.8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. № 975 (далі – Порядок № 975), у разі повторного встановлення (зміни) групи інвалідності, причин її виникнення або ступеня втрати працездатності понад дворічний строк після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється.
Таким чином, позивачу, було відмовлено у. призначенні одноразової грошової допомоги відповідно до вимог чинного законодавства. На день повторного огляду позивача діяло обмеження дворічним строком.
За своїм визначенням ця допомога є одноразовою, передбачає відповідно до Закону лише доплату до неї у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрата працездатності лише в дворічний термін від первинного встановлення інвалідності.
Позивачу вже виплачувалась одноразова грошова допомога відповідно до  статті 46 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 р. № 499 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб»(далі - Порядок 499) на дату первинного встановлення інвалідності.
Тобто вимоги позивача про призначення одноразової грошової допомоги як інваліду II групи на 2021 рік є такими, що суперечать вимогам як Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»  та Порядку 499 та 975.
Відповідно до п.3 ч.1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановила наступне.
08 листопада 2013 року ОСОБА_1 під час первинного огляду органами МСЕК визнано інвалідом 3 групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, що підтверджується довідкою МСЕК серії НОМЕР_2 від 08.11.2013 року.
На підставі зазначеного вище, у відповідності до статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 р. № 499 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» отримано одноразову грошову допомогу у розмірі 20 місячного грошового забезпечення.
Наприкінці листопада 2015 року ОСОБА_1 звернувся до МСЕК для проходження повторного огляду.
За результатами якого 15 грудня 2015 року Дніпропетровською обласною МСЕК № 5, було повторно встановлено ОСОБА_1 3 групу інвалідності, але в наслідок захворювання, пов`язаного з захистом Батьківщини, що підтверджується довідкою серії 10 ААГ № 035484 від 15 грудня 2015 року.
У липні 2021 року при повторному огляді МСЕК позивачу встановлено 2 групу інвалідності, внаслідок захворювання пов`язаного із захистом Батьківщини, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 АВВ №124304 від 12.07.2021 року.
З метою вирішення питання про виплату різниці розміру одноразової допомоги, у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, а також на підставі погіршення стану здоров`я, позивач, ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
У подальшому, звернення було переадресовано до Міністерства оборони України для розгляду та прийняття рішення.
09 вересня 2021 року засіданням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової допомоги та компенсаційних сум, протокол №138 ОСОБА_1 було відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги з поясненням, що групу інвалідності змінено понад дворічний термін після встановлення первинної групи інвалідності.
Згідно матеріалів справи, про вказане рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової допомоги та компенсаційних сум позивача було повідомлено ІНФОРМАЦІЯ_1 07 жовтня 2021 року листом №7/16710/7.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до висновку, що повторний огляд, за наслідками якого позивачу була встановлена ІІ групу інвалідності, відбувся з 12.07.2021 року, а вперше інвалідність ІІІ групи встановлена позивачу - 08.11.2013 року. Отже, враховуючи наведене вище, слід дійти висновку, що позивачем не пропущений строк встановлений законодавством терміном в два роки та в силу вищезазначених положень він має право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Конституцією України,  Законом України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ, Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. N 975.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до  Закону України від 25.03.1992р. №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу»  (в редакції, чинній на момент звернення позивача із заявою; далі - Закон № 2232-ХІІ).
Відповідно до  статті 41 Закону  виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених  Законом № 2011-XII.
Закон № 2011 відповідно до  Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Визначення соціального захисту військовослужбовців міститься у статті 1 Закону № 2011, та означає діяльність (функція) держави, спрямовану на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Згідно частини 9 статті 16-3 Закону №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013р. № 975, прийнятою відповідно до пункту 2 статті  16-2  та пункту 9 статті  16-3 Закону №2011-ХІІ, затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок №975).
Пунктом 2 цього Порядку встановлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією  постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги:
допомога, що була призначена, виплачується відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених  постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №499, Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році, затверджених  постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2007 року № 284, і Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності співробітників кадрового складу розвідувальних органів, затверджених  постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2007 року № 1331;
допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.
Відповідно до приписів пункту 3 Порядку №975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Зміст наведених норм права дає підстави дійти висновку, що право на отримання одноразової грошової допомоги безпосередньо пов`язане із датою встановлення інвалідності та, відповідно, визначається положеннями законодавства, яке було чинним саме на той момент, та встановлювало, зокрема, порядок отримання та розмір такої допомоги. Наступна зміна законодавства не впливає на порядок отримання, розмір допомоги тощо, і це відповідає принципу правової визначеності як складової принципу верховенства права.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 09.11.2018р. у справі №759/5707/16-а та від 29.04.2020р. у справі №295/2741/17.
Предметом спору у цій справі є вимога нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу як інваліду ІІ групи.
Відповідно до п. «б» ч.1 ст.16-2 Закону №2011-XII, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).
Частиною 2, 6 статті 16 Закону №2011-XII, в редакції, чинній до 1 січня 2014 року, було передбачено, що у разі   поранення   (контузії,  травми  або  каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час  виконання  ним  обов`язків військової  служби,  а  також  інвалідності,  що  настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три  місяці після  звільнення зі служби чи після закінчення цього строку,  але внаслідок захворювання або нещасного  випадку,  що  мали  місце  в період  проходження військової служби,  залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується  одноразова  грошова  допомога  в розмірі   до  п`ятирічного  грошового  забезпечення  за  останньою посадою в порядку та на  умовах,  визначених  Кабінетом  Міністрів України.
У   разі   поранення   (контузії,  травми  або  каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби під час проходження військової служби,  а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через  три місяці після звільнення зі служби,  але внаслідок захворювання або нещасного випадку,  що мали місце  в  період  проходження  служби, залежно   від  ступеня  втрати  працездатності  йому  виплачується одноразова грошова допомога в розмірі, що визначається у відсотках від   загальної   суми  допомоги  на  випадок  загибелі  (смерті), встановленої пунктом 5 цієї статті.
Аналогічне правило закріплено у Порядку №499.
Так, відповідно до підпункту 2 пункту 2 вказаного Порядку, військовослужбовцям  (крім  військовослужбовців  строкової служби)   у   разі  настання  інвалідності  в  період  проходження військової служби та особам,  звільненим з  військової  служби,  у разі  настання  інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби чи після закінчення зазначеного  строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку,  що мали місце в період її проходження, - у розмірі: 24-місячного грошового забезпечення - інвалідам II групи; 20-місячного грошового забезпечення - інвалідам III групи,  а у разі настання інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби - у розмірі: 30-місячного грошового забезпечення - інвалідам II групи; 27-місячного грошового забезпечення - інвалідам III групи.
Відповідно до пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII у редакції, що діяла з 01.01.2014р., якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
У п.8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013р. №975 (надалі також - Порядок № 975), зазначено: якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
У разі повторного встановлення (зміни) групи інвалідності, причин її виникнення або ступеня втрати працездатності понад дворічний строк після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється.
У постанові Верховного Суду від 15.07.2020 року у справі № 240/10153/19 викладений такий правовий висновок про застосування п.4 ст.16-3 Закону №2011-XII:
(1) право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у зв`язку із встановленням військовослужбовцю під час повторного огляду вищої групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності визначається за законодавством, що діє на день повторного огляду;
(2) передбачені п.4 ст.16-3 Закону №2011-XII обмеження права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі дворічним строком після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності застосовуються починаючи з 01.01.2014р.;
(3) зазначений дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, незалежно від дати, коли їх встановлено вперше (до 01.01.2014р. чи після).
У цій самій справі Верховний Суд зазначив, що оскільки між первинним установленням інвалідності та повторним оглядом, за наслідками якого було установлено ІІ групу інвалідності, минуло понад два роки, позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.
Згодом, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 06.12.2016р. № 1774-VIII (набрав чинності з 01.01.2017) пункт 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII доповнено абзацом другим такого змісту: «У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється».
Отримання одноразової грошової допомоги на підставі  статті 16 цього Закону  законодавство пов`язує не з фактом звільнення позивача зі служби, а з часом встановлення йому тієї чи іншої групи інвалідності, що впливає на розмір такої допомоги. 
Згідно із частиною 1  статті 7 КАС України Суд вирішує справи відповідно до  Конституції  та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до пункту 1  статті 92 Конституції України  виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина.
За приписами  статті 22 Конституції України  при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
За сталою судовою практикою застосування приписів пункту 3 Порядку №975, днем виникнення днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Згідно матеріалів справи, 08 листопада 2013 року ОСОБА_1 під час первинного огляду органами МСЕК визнано інвалідом 3 групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, що підтверджується довідкою МСЕК серії НОМЕР_2 від 08.11.2013 року. 
У липні 2021 року при повторному огляді МСЕК позивачу було встановлено 2 групу інвалідності, внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, що також підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією Серія 12 АВВ №124304 від 12.07.2021 року. 
Отже, відповідач помилково вважає, що у позивача відбулася зміна групи інвалідності або її причина або зміна ступеня втрати працездатності, оскільки у позивача відбулося первинне встановлення інвалідності після визначення ступеню втрати працездатності, що, у свою чергу, не визначено, як підстава для відмови у призначенні спірної допомоги.
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9  Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року        №3-рп/2003).
Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання права на ефективність внутрішніх механізмів в аспекті забезпечення гарантій, визначених ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, вказував, що        для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується         (див. рішення від 06.09.2005 р. у справі        «Гурепка проти України»        (Gurepka v. Ukraine), заява №61406/00, п. 59); спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце         (див. рішення від 26.10.2000 р. у справі        «Кудла проти Польщі»        (Kudla v. Poland), заява №30210/96, п. 158) (п. 29 рішення Європейського суду з прав людини від 16.08.2013 р. у справі        «Гарнага проти України»        (Garnaga v. Ukraine), заява №20390/07).
Враховуючи наведене вище, слід дійти висновку, що позивачем не пропущений строк встановлений законодавством терміном в два роки та в силу вищезазначених положень він має право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, з урахуванням раніше виплаченої суми.
На переконання колегії суддів належним способом захисту порушеного права позивача за встановлених у справі обставин є:
-визнання протиправним та скасування рішення Міністерства оборони України в частині відмови підполковнику ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги як інваліду II групи внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 09 вересня 2021 року № 138.
-зобов`язання Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) одноразову грошову допомогу, з урахуванням права на отримання одноразової грошової допомоги, як інваліду II групи внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, на дату встановлення інвалідності, а саме 12 липня 2021 року з урахуванням  раніше виплаченої суми.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що у зв`язку з неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального права, рішення суду підлягає скасуванню, з прийняттям нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Керуючись статями 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.09.2022 року в адміністративній справі №160/9187/22 – задовольнити. 
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.09.2022 в адміністративній справі №160/9187/22  за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії  - скасувати.
Прийняти нове судове рішення.
Позов ОСОБА_1 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії  задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України в частині відмови підполковнику ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги як інваліду II групи внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 09 вересня 2021 року № 138.
Зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) одноразову грошову допомогу, з урахуванням права на отримання одноразової грошової допомоги, як інваліду II групи внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, на дату встановлення інвалідності, а саме 12 липня 2021 року, з урахуванням раніше виплаченої суми.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів після складення повного тексту в порядку, визначеному ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      Н.А. Олефіренко 

                               суддя                                                                      В.А. Шальєва