КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа № 761/30080/21
провадження № 22-ц/824/1584/2023
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 квітня  2023 року                                                                                                     м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
судді - доповідача Кирилюк Г. М.
суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А.
при секретарі  Кошель К. А.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на частку квартири, за апеляційною скаргою представника Київської міської ради - Мартинюк Ксенії Едуардівни на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від  01 вересня 2022 року в складі судді  Осаулова А. А.,
встановив:
 
11.08.2021 ОСОБА_1 в особі  представника - адвоката Падалко О. Ю. звернулася до суду з позовом до Київської міської ради, в якому просила встановити факт проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_2 з квітня 2014 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .   Визнати  за ОСОБА_1 право власності на 5/6 частин квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування, як спадкоємиця четвертої черги.
Позовні  вимоги обґрунтовано тим,  що  ОСОБА_1 на початку 2014 року познайомилась з ОСОБА_2 і з квітня цього ж року вони почали з ним проживати однією сім`єю.  Вони вели  спільне  господарства, дбали один  про  одного,   разом  відвідували їх  спільних друзів  та рідних, приймали їх  в спірній  квартирі.  
12 вересня  2014 року  ОСОБА_2 подарував ОСОБА_1 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 .
В жовтні  2014 року   у вказаній  квартирі  були зареєстровані   діти позивачки.
В кінці 2015 року  вони  розпочали ремонт в квартирі. 
ІНФОРМАЦІЯ_1   ОСОБА_2 помер, свідоцтво про  смерть № НОМЕР_1 .  Організацією  похорону  займалася  виключно   позивачка,  що  підтверджується  письмовими доказами. 
Після  смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина, яка складається з 1/3 частини трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , та належала  йому на підставі свідоцтва про   право  власності на  житло,  виданого  відділом приватизації  Державного  житлового  фонду  Печерського району  м. Києва 16.10.1993.
ОСОБА_2   після  смерті  свого  батька  ОСОБА_2   фактично  успадкував,  але не  оформив  належну  йому 1/2 частину  квартири АДРЕСА_1 
За заявою   ОСОБА_1 .  Першою  державною  нотаріальною  конторою  була  відкрити  спадкова справа. Інших спадкоємців, крім неї, у  ОСОБА_2   немає. 
Посилаючись на  вказані  обставини,  ОСОБА_1   просила  позов  задовольнити. 
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від  01 вересня 2022 року  позов задоволено частково.
Встановлено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 разом із спадкодавцем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з 12 грудня  2014 року  по 16 січня 2021 року.
Визнано за  ОСОБА_1 право власності на 5/6 частин квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 78,5 кв. м., житловою площею 50,3 кв.м.,  в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В задоволенні іншої частини позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю відмовлено.
24.11.2022 представник Київської міської ради - Мартинюк К. Е.  подала  апеляційну  скаргу,  в якій просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від  01 вересня 2022 року  та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову про встановлення факту проживання однією сім`єю  ОСОБА_1   із ОСОБА_2 у період з 12.12.2014 по 16.01.2021 відмовити.
Свої доводи обґрунтовує тим, що  надані   позивачем  докази не  доводять   та не  встановлюють  юридичного  факту   проживання  ОСОБА_1   із ОСОБА_2 однією сім`єю.
Матеріали справи не  містять  доказів, що  позивачка здійснювала  поховання  ОСОБА_2 , свідоцтво про смерть  спадкодавця в матеріалах справи відсутнє.
Покази свідків лише   підтверджують   те, що  позивачка була знайома з  ОСОБА_2 ,  але не  містять  інформації  на  підтвердження    реальних  сімейних  відносин.
У  відзиві на  апеляційну  скаргу   представник  ОСОБА_1 - адвокат Падалко О. Ю.  просить   апеляційну  скаргу  відхилити, а рішення  суду першої інстанції  залишити без змін.  Вважає що  рішення  суду  є законним, обґрунтованим,  винесеним з дотриманням  норм  матеріального  та процесуального  права. 
В судовому засіданні представник Київської міської ради - Домбровська  В. О.   апеляційну  скаргу  підтримала  та просила її задовольнити. 
В клопотанні від  18.04.2023 зазначила,  що  Київську міську раду   було залучено  в якості потерпілої  сторони у кримінальному провадженні від 09.12.2021 №12021100090003481 за фактом  шахрайського  заволодіння  майном.  З матеріалів вказаного  кримінального провадження  вбачається, що   21.10.2012  до  Оболонського  РУГУ  МВС України надійшла  заява  від  ОСОБА_3   про те, що   в серпні  2014 року  його син ОСОБА_2    після   відвідування   батька  у будинку  ветеранів  поїхав в невідомому напрямку та на  зв`язок  більше не  виходив.   21.10.2014 було  розпочато  досудове розслідування №12014100050009301  у порядку  ч.2 ст.  146 КК  України. 06.11.2014  місце знаходження  ОСОБА_2   було  встановлено,  під час допиту  останній  повідомив,  що  28.04.2014,  коли він  перебував біля свого  будинку по  АДРЕСА_2 , невідомі особи  проти  його волі  вивезли його  до села  Гора  Київської області та утримували до  моменту переоформлення  частини  його квартири  на  невідому йому жінку (а.с.81 т.2).   
Представник ОСОБА_1 - адвокат Падалко О. Ю.  просила  апеляційну  скаргу  залишити без задоволення,  а рішення суду першої інстанції без змін.
Переглянувши справу за наявними в ній та додатково  наданими доказами,  перевіривши законність і обґрунтованість рішення  суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено,  що згідно   свідоцтва про   право власності на  житло  від  16.10.1993  року, виданого  Відділом  приватизації  державного  житлового  фонду  Печерського  району  згідно з  розпорядженням  від 16.10.1993 №4410,  квартира, яка знаходиться за адресою:  АДРЕСА_3 , дійсно  належить  на  праві приватної власності  ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 ,  ОСОБА_2 (а.с.51 т.1).
ІНФОРМАЦІЯ_3   ОСОБА_4   померла.
Відповідно до свідоцтва про   право  на  спадщину  за законом,  виданого   державним нотаріусом Шостої київської державної  нотаріальної контори 24.12.2004 року,   спадкоємцями  майна ОСОБА_4    є  в рівних  частинах кожний : син   померлої    - ОСОБА_2   та чоловік померлої  - ОСОБА_3 , які мешкають  в АДРЕСА_3 .  Спадкове майно, на  яке видано  це  свідоцтво,  складається   з 1/3 частини  квартири  АДРЕСА_1 (а.с.49 т.1).
Згідно  відомостей  з Державного  реєстру   речових прав на  нерухоме майно, сформованих  станом  на  12.09.2018  та долучених  позивачем  до  позовної заяви,   ОСОБА_1   є  власником  1/6 частини   квартири  АДРЕСА_1   на  підставі  договору  дарування від 12.09.2014, видавник:  приватний нотаріус Київського міського  нотаріального     округу   Рогач В. В. (а.с.8 т.1).
Відомостей про зареєстроване  право  власності на інші  5/6 частини  вказаної квартири   позивачем  до  позовної заяви  надано не  було. 
Судом  встановлено,  що  ІНФОРМАЦІЯ_4    ОСОБА_3 помер (а.с.102, 103  т.1). 
ІНФОРМАЦІЯ_1   помер  ОСОБА_2 . 
Так,  відповідно  до  витягу   з Державного  реєстру  актів цивільного стану  громадян  щодо актового  запису про  смерть, 05  лютого  2021  року   реєстратором  Київського  міського  відділу  державної  реєстрації  смерті Центрального  міжрегіонального  управління  Міністерства юстиції  (м. Київ)  здійснено  реєстрацію актового  запису про  смерть    ОСОБА_2 , що  помер  ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відомості про  документ,  що  підтверджує  факт смерті:  лікарське свідоцтво  про  смерть №020-181  від 18  січня  2021  року,  видане  Лівобережним  відділенням  відділу   судово-медичної експертизи  трупів  Київського  міського  клінічного  бюро  судово-медичної експертизи. Відомості про  заявника:  Панченко Н. Г. ,  співробітник Київського  міського  клінічного  бюро  судово-медичної експертизи (а.с.65 т.1).   
27 травня 2021  року  ОСОБА_1   звернулась  до  Першої державної  нотаріальної контори  за заявою  про   прийняття спадщини,  що  залишилась  після  смерті її чоловіка ОСОБА_2 (а.с.  63 т.1).
24 грудня  2021  року   прокурор  Солом`янської  окружної  прокуратури м. Києва  О. Лапшина  звернулась  до   завідувача  Першої  київської  державної  нотаріальної контори з запитом  (в  порядку  ст. 36, 93 КПК  України)   про отримання   копії спадкової справи   за  р. №6765  від 06.11.2008, заведеної  після  смерті ОСОБА_2 , який помер  ІНФОРМАЦІЯ_5 . Зазначив, що  Солом`янською  окружною  прокуратурою    м. Києва  здійснюється   нагляд  за  додержанням  законів  під час  проведення  досудового  розслідування  у формі   процесуального  керівництва  в кримінальному провадженні  №12021100090003481, внесеного  до  Єдиного  реєстру  досудових  розслідувань  09.12.2021,  досудове розслідування  проводиться  Солом`янським  управлінням  поліції  Головного  управління   Національної   поліції  у м. Києві (а.с. 75 т.1).
31 серпня 2022 року   державний нотаріус Першої  київської  державної нотаріальної контори Майхеркевич О.І.  виніс постанову  про  відмову  ОСОБА_1    у видачі свідоцтва про право  на  спадщину   за законом  на  1/2 частину   квартири  АДРЕСА_1 ,  у зв`язку з  ненаданням   рішення  суду  про  встановлення  факту проживання  однією  сім`єю   не  менш  як  п`ять  років  до часу відкриття спадщини, згідно  ст. 1264  ЦК  України (а.с.110 т.1).
Ухвалюючи рішення  про часткове  задоволення  позову,  суд  першої інстанції   виходив з того,  що факт постійного проживання позивача разом зі спадкодавцем однією сім`єю без реєстрації шлюбу не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини підтверджено показаннями  свідків  ОСОБА_6   (хрещена  позивача)  та   ОСОБА_7 ( колишній чоловік позивача), а також письмовими доказами. Щодо   позовної  вимоги про  визнання  права власності на  5/6 частин квартири АДРЕСА_1 ,  суд першої  інстанції  виходив з того,  що   після  смерті батька  ОСОБА_2 - ОСОБА_3   спадкова  справа не  заводилась.   Відтак ОСОБА_2 на  час смерті належала   1/3 частки   квартири  та 1/2 частка, яка в порядку  спадкової  трансмісії  перейшла йому   після  смерті батька. 
Колегія суддів  не  може  погодитись  з  висновками суду  першої  інстанції з огляду  на таке. 
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з положеннями частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно з частиною першою статті 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.
Відповідно до статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.
Відтак, відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного право уповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.
Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.
Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.
Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.
Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
Звернувшись до  суду   з  вказаним позовом,  позивачем  не  надано актуальної інформації з Державного  реєстру  речових прав на  нерухоме майно   про  зареєстроване право  власності на  5/6  частин  квартири  АДРЕСА_1 , які є предметом  даного  позову.
Суд першої інстанції, не  перевіривши,  чи  пред`явлений  позов  до  належного  відповідача,  за умови   наявності в матеріалах спадкової справи інформації  про проведення  досудового  розслідування в кримінальному провадженні  №12021100090003481, внесеного  до  Єдиного  реєстру  досудових  розслідувань  09.12.2021, у зв`язку з чим витребовувалась  копія  спадкової справи   за  р. №6765  від 06.11.2008, заведена  після  смерті ОСОБА_2 , дійшов  передчасного  висновку  про те, що Київська  міська рада  є  особою, відповідальною  за  даним позовом. 
Відповідно  до інформації з Державного  реєстру речових прав, дата та час формування: 07.03.2023,  11 травня  2022  року   державним реєстратором -   приватним нотаріусом  Кирик О. А.,  Київській міській нотаріальний округ,  внесено  запис про   державну   реєстрацію права власності  на  5/6 частин  квартири, розташованої  за адресою:  АДРЕСА_3 за  ОСОБА_8 .  Документи, подані  для  державної  реєстрації: свідоцтво  про  придбання  нерухомого майна  з прилюдних торгів,  серія та номер  418, виданий 11.05.2022, видавник : приватний нотаріус Кирик О. А. (а.с.  90  т.2).
З огляду на  те, що на  момент  розгляду  справи в суді  першої інстанції спірний об`єкт нерухомого  майна вибув з володіння   територіальної громади  в особі  відповідного   органу  місцевого  самоврядування за місцем  відкриття спадщини,  власником  вказаного майна  відповідно  до  відомостей Державного  реєстру речових прав  є  ОСОБА_8 , якого  не  притягнуто  до  участі в справі  в якості відповідача, вказаний недолік не   може бути усунений  при розгляді справи апеляційним судом, у зв`язку з чим наявні правові   підстави для  скасування  рішення  суду  першої  інстанції та ухвалення  нового  про  відмову в задоволенні  позову. 
Відповідно до п.4 ч.1 ст.376  ЦПК  України  підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до п.4 ч.3 ст.376  ЦПК  України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.
Суд першої  інстанції  допустив порушення   норм  процесуального права,  розглянувши  справу до  неналежного  відповідача. 
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З огляду на те, що судом апеляційної інстанції ухвалено нове рішення, яким  в задоволенні  позову  відмовлено  повністю,  з  позивача на користь  відповідача підлягають  стягненню  витрати по сплаті судового  збору  в сумі 18  387 грн. 
Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України суд
 
 постановив:
 
Апеляційну скаргу представника Київської міської ради - Мартинюк Ксенії Едуардівни задовольнити.
Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від  01 вересня 2022 року скасувати. 
В задоволенні  позову ОСОБА_1 до Київської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на частку квартири відмовити. 
Стягнути  з ОСОБА_1 ( реєстраційний номер  облікової  картки платника податків: НОМЕР_2 , місце  проживання: АДРЕСА_4 ) на користь  Київської міської ради ( код  ЄДРПОУ: 22883141, адреса:  01044, м. Київ,  вул.Хрещатик, 36)  судові витрати  по сплату судового  збору  в сумі 18  387 грн. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до  Верховного  Суду  протягом тридцяти днів  з дня  складення  повного  судового  рішення.
Повне  судове  рішення  складено  27.04.2023.
  
Суддя - доповідач:                                                                          Г. М. Кирилюк
 
Судді:                                                                                               І. М. Рейнарт  
 
                                                                                                         Т. А. Семенюк