П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
25 квітня 2023 року                                                                                        м. Київ
                                                                                                         
Справа №761/11802/22
Апеляційне провадження №22-ц/824/4703/2023
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:     судді-доповідача:                Соколової В.В.
                         суддів:                                   Нежури В.А., Поліщук Н.В.
                          за участю секретаря             Федорчук Я.С.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва ухваленого під головуванням судді Волошина В.О., 28 листопада 2022 року у м. Києві, дата складення повного тексту рішення не зазначена, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,  
 
В С Т А Н О В И В
 
В червні 2022 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив розірвати шлюб міни ним, ОСОБА_2 , та ОСОБА_1 , зареєстрований 23 серпня 2019 року Київським відділом державної реєстрації шлюбів Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про що складено відповідний запис №2023 від 23 серпня 2019 року.
Позовні вимоги мотивовані тим, що подружнє життя у сторін не склалося, вони не підтримують подружні стосунки, спільного господарства не ведуть хоча і перебувають в зареєстрованому шлюбі. Також позивач вказує, що у них з ОСОБА_1 відсутні спільні інтереси, втрачено почуття любові один до одного та відсутня взаємоповага, на даний час вони з ОСОБА_1 проживають окремо. Також зазначає, що спільне життя з відповідачкою не склалось у зв`язку з несумісністю характерів та поглядів на життя, у них в сім`ї почали часто виникати сварки, що призвело до погіршення відносин та розладу в сім`ї. Вказує, що він неодноразово звертався до відповідачки з пропозицією розірвати шлюб, однак вона вказувала, що не бажає цим займатись через свою зайнятість. Позивач також зазначав, що вони з відповідачкою спільних дітей не мають.
Щодо строку на примирення, позивач вказав на те, що він не виправить стан шлюбних відносин, оскільки зазначені вище обставини продовжуються протягом тривалого часу, а спроби примирення між ними в минулому не принесли жодних результатів.
 
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 28 листопада 2022 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу - задоволено.
Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрований 23 серпня 2019 року у Київському відділі державної реєстрації шлюбів Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 2023 (свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_1 ) - розірвано.
Рішення суду мотивоване тим, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім`ї є неможливим, а подальше спільне життя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін.
Не погодилась з рішенням суду відповідач ОСОБА_1 , нею подана апеляційна скарга, в якій вона зазначає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, прийнятим з неправильним установленням обставин, які мають значення для справи та неправильним їх дослідженням і оцінкою.
Вказує на те, що судом першої інстанції не було враховано, що відповідач бажає примиритись з позивачем, однак судом першої інстанції був наданий дуже малий термін для примирення, що призвело до прийняття передчасних висновків.
Звертає увагу, що твердження суду про те, що шлюб між сторонами носить формальний характер, не відповідає дійсності та жодними доказами не підтверджено.
Також зазначає, що оскаржуване рішення не містить мотивувальної частини.
Звертає увагу, що судом було надано суттєву перевагу доводам позивача та залишено поза увагою доводи відповідача, що зумовило обмеження рівності та змагальності сторін.
Враховуючи вищевикладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.
 
В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 заперечували проти доводів апеляційної скарги, вважають рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, просили залишити його без змін.
Відповідач ОСОБА_1 направила на адресу суду апеляційної інстанції клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю прибути до суду за станом здоров'я, однак жодних доказів на підтвердження вказаних обставин не надала, а тому колегія суддів, беручи до уваги строки розгляду апеляційної скарги, вважала за можливе розглянути справу за відсутності відповідача.
Також відповідачем до суду апеляційної інстанції було подано клопотання про надання строку на примирення. Клопотання мотивовано тим, що відповідач хоче зберегти сім`ю, та вважає, що час на примирення надасть сторонам можливість знайти компроміс та зберегти стосунки і сімейні відносини. Керуючись положеннями ч.1 ст. 111 СК України просить надати строк для примирення терміном 2 місяці.
Позивач та його представник заперечували щодо задоволення вказаного клопотання та пояснили, що позивач з відповідачкою вже тривалий час не проживають разом та спільного господарства не ведуть, а жодні спроби примирення в минулому жодних результатів не принесли.
Згідно зі ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.
Розглядаючи клопотання відповідача про надання строку для примирення, колегія суддів, вислухавши думку представника позивача та його представника, з`ясувавши причини і обставини спору, не вбачає доцільності в наданні сторонам строку на примирення, оскільки протягом всього розгляду справи , який тривав більше ніж 2 місяці, сторони не примирились, позивач категорично заперечує проти збереження шлюбу, тобто сімейні стосунки сторін фактично припинені. 
Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача та його представника, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого  рішення, колегія суддів виходить з такого.
 
Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджуються матеріалами справи наступні обставини.
23 серпня 2019 року між сторонами було зареєстровано шлюб у Київському відділі державної реєстрації шлюбів Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про що було зроблено актовий запис № 2023 /а. с. 8/.
Позивач з відповідачкою спільних дітей не мають.
В червні 2022 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, і в ході розгляду справи наполягала на його задоволенні.
Відповідач під час розгляду справи в суді першої інстанції заперечувала щодо задоволення позову, та в заяві від 04 жовтня 2022 року просила про надання строку на примирення  /а.с. 27-33/.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2022 року вказане клопотання задоволено, надано сторонам строк для примирення  та зупинено провадження у справі до 04 листопада 2022 року /а.с. 35,36/.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 05 листопада 2022 року поновлено провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу /а.с. 39/.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 28 листопада 2022 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу - задоволено.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім`ї є неможливим, а подальше спільне життя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін.
 
Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.
Згідно з ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Згідно з ч.ч. 3,4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.
Згідно із ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст. 110 цього Кодексу.
Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ч. 1 ст.110 СК України).
Згідно зі ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.
Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
У п.п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бут розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішення позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитина-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. У рішенні суду у справі про розірвання шлюбу, зокрема, має бути зазначено дата й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС.
 
З наведених обставин справи вбачається, що сторони у справі є подружжям, проте один із них наполягає на розірванні шлюбу.
Відповідач просила про надання строку на примирення тривалістю у 6 місяців. Судом першої інстанції було надано сторонам строк на примирення терміном один місяць та зупинено провадження у справі, однак між сторонами примирення не відбулось, у зв`язку з чим провадження було поновлено.
  Позивач продовжує наполягати на розірванні шлюбу зі спливом значного часу після звернення до суду з цим позовом, а отже у сторін була можливість для примирення, яке у даному випадку не відбулося, тому доводи наведені в апеляційній скарзі відносно того, що судом першої інстанції не було враховано, що відповідач бажає примиритись з позивачем, однак судом першої інстанції був наданий дуже малий термін для примирення, є безпідставними.
Виходячи з норм сімейного законодавства, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.
У позовній заяві, та поясненнях наданих в суді апеляційної інстанції, позивач  зазначав, що спільне життя з відповідачем не склалося через несумісність характерів, різні погляди на життя та сімейні цінності, їх сім`я існує формально, вони вже досить тривалий час не проживають разом та спільного господарства не ведуть, а всі спроби примирення між ними в минулому не принесли жодних результатів.
Встановивши, що шлюб між сторонами носить формальний характер, суперечить правам та інтересам позивача, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (ст. 51 Конституції України), дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову про розірвання шлюбу, що відповідає вимогам ст. ст. 24, 56 СК України.
Доводи апеляційної скарги відповідача щодо не з`ясування судом першої інстанції  її позиції щодо розірвання шлюбу, колегія суддів вважає необґрунтованими.
Так, за змістом ст.ст. 13, 43 ЦПК України, особа, яка бере участь у розгляді справи, розпоряджається своїми правами на власний розсуд, в тому числі й правом безпосередньої участь у справі.
Заява відповідачки ОСОБА_1 про надання строку для примирення, свідчить про те, що відповідач була обізнана про те, що в суді перебуває вказана справа, з її предметом та підставами позову, а тому мала змогу надати свої письмові пояснення та заперечення з приваду заявлених позовних вимог. 
А тому право сторін на поданнядоказів та надання особистих пояснень не було порушено, розгляд справи в суді першої інстанції за відсутності сторін, однак не призвів до неправильного встановлення обставин справи та її вирішення.
Посилання відповідача на те, що твердження суду першої інстанції про те, що шлюб між сторонами носить формальний характер, не відповідає дійсності та жодними доказами не підтверджений, колегія суддів вважає неприйнятними, оскільки будь-які докази того, що сторони виявили намір примиритись, або дійшли згоди щодо продовження спільного проживання та підтримки сімейних відносин  у матеріалах справах відсутні, та відповідачем не надані, напроти, при апеляційному перегляді справи встановлено, що за час розгляду справи взаємини сторін не змінилися і не налагодилися, через що подальше збереження цього шлюбу є неможливим.
Таким чином, відповідач оскаржуючи рішення суду першої інстанції в апеляційній скарзі не навела обґрунтованих мотивів, які б свідчили про неправильність висновків суду щодо наявності підстав для розірвання шлюбу, зокрема доказів, які б свідчили про помилковість висновку щодо неможливості збереження шлюбу.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. 376 ЦПК України могли б бути підставою для його скасування, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції  без змін.
 
В порядку ст. 141 ЦПК України, враховуючи відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, понесені відповідачем витрати при зверненні з апеляційною скаргою компенсації не підлягають.
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375,  381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
 
П О С Т А Н О В И В
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28 листопада 2022 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.
 
Суддя-доповідач:                                                                             В.В. Соколова 
 
Судді:                                                                                                 В.А. Нежура
 
                                                                                                            Н.В. Поліщук
 
Повний текст постанови складений 15 травня 2023 року.