ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2023 р.	Справа № 440/8966/22	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,
Суддів: П`янової Я.В. ,  Любчич Л.В. ,
за участю секретаря судового засідання Токар А.В., 

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 29.12.2022 р. (постановлену суддею Алєксєєвою Н.Ю.)  по справі № 440/8966/22
          за позовом             ОСОБА_1  
          до            Військової частини НОМЕР_1                    
          про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив: визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не виплати позивачу в повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 р. по 10.05.2019 р., включно, відповідно до абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 “Порядку проведення індексації грошових доходів населення”, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. № 1078; стягнути з відповідача на користь позивача індексацію грошового забезпечення у фіксованій величині 4463,15 грн. в місяць за період з 01.03.2018 р. по 10.05.2019  р., включно, в сумі 62964,96 грн., відповідно до абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 “Порядку проведення індексації грошових доходів населення”, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003  р. № 1078.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 29.12.2022 р. закрито провадження у справі № 440/8966/22 на підставі п. 4 ч. 1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України.
Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив скасувати ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 29.12.2022 р. та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме: вимог Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи, оскільки, на його думку, при розгляді справ № 440/3981/20 та № 440/9803/21 не досліджувалась правильність встановлення відповідачем розміру фіксованої величини індексації грошового забезпечення, починаючи з 01.03.2018 р.
У судове засідання учасники справи не з`явилися, своїх представників не направили, про дату, час і місце судового засідання повідомлені своєчасно та належним чином, представник позивача подав клопотання про розгляд справи за відсутністю позивача та його представника. 
Згідно із ч. 4 ст. 229, ч. 2  ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою технічного запису не здійснювалося.
Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу в Військовій частині (пп НОМЕР_2 , з якою в нього виник спір щодо нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 р. по 10.05.2019 р. 
ОСОБА_1 звертався до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив: визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо виплати йому не в повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 р. по 28.02.2018 р., включно; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 р. по 28.02.2018 р., включно, із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року, в сумі 85281,07 грн., із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до п. 2 "Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 р. № 44; визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати позивачу в повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 р. по 10.05.2019 р., включно, із застосуванням щомісячної фіксованої індексації 4463,15 грн., відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 "Порядку проведення індексації грошових доходів населення", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. № 1078; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь позивача щомісячну фіксовану індексацію грошового забезпечення 4463,15 грн. за період з 01.03.2018 р. по 10.05.2019 р., включно, в сумі 63923,76 грн., відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 "Порядку проведення індексації грошових доходів населення", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. № 1078, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до п. 2 "Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 р. № 44.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 01.11.2021 р. у справі № 440/9803/21, яке залишено без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 31.01.2022 р., вищезазначений позов задоволено частково, а саме: визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 р. по 28.02.2018 р., із застосуванням січня 2008 року як місяця, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця); зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 р. по 28.02.2018 р., із застосуванням січня 2008 року як місяця, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця), з урахуванням проведених виплат; в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 р. по 10.05.2019 р., включно, відповідно до абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 "Порядку проведення індексації грошових доходів населення", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. № 1078, позивач звернувся до суду з цим позовом. 
Закриваючи провадження по справі № 440/8966/22, суд першої інстанції виходив з того, що позивач у цій справі та в справі № 440/9803/21, заявив аналогічні позовні вимоги. 
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що тотожними визнаються позови, в яких збігаються сторони, предмет і підстава, тобто, коли позови збігаються за складом учасників адміністративного процесу, вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.
Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права, викладений в постанові Верховного Суду від 22.12.2022 р. у справі № 640/10879/19.
Судовим розглядом встановлено, що предметом розгляду в справі № 440/9803/21 була, в тому числі, бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не виплати позивачу в повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 р. по 10.05.2019 р., включно, із застосуванням щомісячної фіксованої індексації 4463,15 грн., відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 "Порядку проведення індексації грошових доходів населення", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. № 1078, та зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити на користь  позивача щомісячну фіксовану індексацію грошового забезпечення 4463,15 грн. за період з 01.03.2018 р. по 10.05.2019 р., включно, в сумі 63923,76 грн., відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 "Порядку проведення індексації грошових доходів населення", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. № 1078.
Як вбачається з рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 01.11.2021 р. у справі № 440/9803/21, позивачу відмовлено в задоволенні його вищезазначеної позовної вимоги про застосування щомісячної фіксованої суми індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 р. по 10.05.2019 р. Крім того, зазначено, що нарахована сума індексації за період з 01.03.2018 р. по 10.05.2019 р. виплачена  позивачу в повному обсязі. 
Таким чином, судовим рішенням в справі № 440/9803/21 вже вирішено спір за позовними вимогами ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення позивача, із застосуванням щомісячної фіксованої індексації грошового забезпечення 4463,15 грн. за період з 01.03.2018 р. по 10.05.2019 р., включно, відповідно до вимог абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 "Порядку проведення індексації грошових доходів населення", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. № 1078.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що зміна позивачем при подані позову в справі № 440/8966/22 загальної суми грошової компенсації з 63923,76 грн., яку він просив у справі № 440/9803/21, на 62964,96 грн., є удаваною, оскільки ця сума розрахована ним із застосуванням тієї ж самої складової, що і справі № 440/9803/21, а саме, індексаціїї грошового забезпечення у фіксованій величині 4463,15 грн. в місяць за період з 01.03.2018 р. по 10.05.2019 р.
Із врахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що в справі № 440/8966/22 між сторонами не виникло нового спору, оскільки в цій справі та в справі № 440/9803/21 збігається склад учасників адміністративного процесу, вимоги та обставини, що обґрунтовують звернення позивача до суду.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 29.12.2022 р. без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права.
Доводи апелянта, що в спірних правовідносинах необхідно застосовувати, зокрема висновки, викладені в постановах Верховного  Суду від 15.12.2022 р. у справі № 460/3473/21, від 23.03.2023 р. у справі № 400/3826/21, суд апеляційної інстанції вважає помилковими, оскільки ці постанови Верховного Суду прийняті щодо інших правовідносин. 
А саме: в постанові Верховного  Суду від 15.12.2022 р. у справі № 460/3473/21 висловлена правова позиція щодо того, що спори з питань індексації грошових доходів підлягають розгляду в судовому порядку, якщо судом не досліджувалося питання наявності права, розміру, механізму розрахунку щомісячної фіксованої індексації грошового забезпечення, відповідно до  абз. 4, 6 пункту 5 "Порядку проведення індексації грошових доходів населення", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. № 1078; в постанові Верховного Суду від 23.03.2023 р. у справі № 400/3826/21, якою справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції, висловлена правова позиція щодо додержання судами попередніх інстанцій норм матеріального права під час дослідження птання щодо правильності здійсненого позивачем розрахунку та правильності нарахування та виплати індексації-різниці.
Щодо інших доводів апелянта суд апеляційної інстанції зазначає, що вони спростовані приведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням. 
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Hirvisaari v. Finland від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Ruiz Torija v. Spain від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Керуючись ст. ст. 229, 243, 271, 286, 308, 313, 316, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
.
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу   ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 29.12.2022 р. по справі № 440/8966/22  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили  з дати її прийняття та може бути оскаржена  протягом тридцяти днів з дня  складення повного судового рішення шляхом подачі  касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.        

Головуючий суддя 		О.В. Присяжнюк	
Судді	   	Я.В. П`янова    Л.В. Любчич   	
Повний текст постанови складено  21.04.2023 року