ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
20 квітня 2023 року           справа №360/3884/21 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Казначеєва Е.Г., секретар судового засідання Антіпов М.О., за участі представника відповідача Тичиніна Я.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та Луганської обласної прокуратури на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2021 року (повне судове рішення складено 19 листопада 2021 року в м. Сєвєродонецьк) у справі № 360/3884/21 (суддя в І інстанції Кисельова Є.О.) за позовом ОСОБА_1 до Луганської обласної прокуратури про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду,
                                                           УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Луганської обласної прокуратури (далі – прокуратура), в якому просила:
- стягнути з Луганської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 04.12.2020 у справі № 360/2094/20 про поновлення на посаді ОСОБА_2 за період з 04 грудня 2020 року по 15 липня 2021 року в розмірі 164 500,47 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що наказом прокурора Луганської області від 30.04.2020 № 523к позивача звільнено з займаної посади та органів прокуратури Луганської області на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» з 05.05.2020.
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду № 360/2094/20 від 04.12.2020 задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до Луганської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора. Визнано протиправним та скасовано рішення кадрової комісії № 1 з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора від 10.04.2020 № 308 «Про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складання іспиту у формі тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки». Визнано протиправним та скасовано наказ прокурора Луганської області від 30.04.2020 № 523к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора відділу ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань та інформаційно-аналітичної роботи прокуратури Луганської області на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» з 05 травня 2020 року. Поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань та інформаційно-аналітичної роботи прокуратури Луганської області з 06 травня 2020 року. Стягнуто з Луганської обласної прокуратури на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 06 травня 2020 року по 04 грудня 2020 року включно у сумі 163396 грн. 44 коп. з відрахуванням податків та зборів. Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань та інформаційно-аналітичної роботи прокуратури Луганської області з 06 травня 2020 року. Допущено до негайного виконання рішення суду в частині стягнення з Луганської обласної прокуратури на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць у розмірі з 23184 грн. 63 коп. з відрахуванням податків та зборів.
На виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 04.12.2020 у справі № 360/2094/20 наказом керівника Луганської обласної прокуратури від 15.07.2021 № 1006к наказ прокурора Луганської області від 30.04.2020 № 523к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора відділу ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань та інформаційно-аналітичної роботи прокуратури Луганської області на підставі п. 9 ч. 1ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» скасовано. Поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань та інформаційно-аналітичної роботи прокуратури Луганської області з 06 травня 2020 року.
З огляду на зазначене, Луганська обласна прокуратура виконала рішення Луганського окружного адміністративного суду у справі № 360/2094/20 від 04 грудня 2020 року про поновлення позивача на роботі лише 15 липня 2021 року
Враховуючи викладене, позивач вважає, що відповідачем на виконання положень статті 236 Кодексу законів про працю України має бути виплачено середній заробіток за час затримки виконання рішення суду.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2021 року позов задоволено частково.
Стягнуто з Луганської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2020 року у справі № 360/2094/20 за позовом ОСОБА_1 до Луганської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 41125 (сорок одна тисяча сто двадцять п`ять) гривень 11 копійок, з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Луганської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 822 гривні 50 копійок.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції встановив факт затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення про поновлення на роботі, що є підставою для виплати незаконно звільненому працівнику середнього заробітку.
Однак, враховуючи співмірність розміру пов`язаних із затримкою виконання рішення суду та заявленої позивачем до стягнення суми середнього заробітку за тривалість невиконання рішення суду, а також принципи добросовісності, розумності та справедливості, приймаючи до уваги те, що відшкодування, передбачене статтею 236 КЗпП України, спрямоване на виплату компенсації працівнику майнових втрат за час затримки виконання рішення суду, місцевий суд вважав за можливе зменшити розмір середнього заробітку до 41125,11 грн (25 % від розміру середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, з урахуванням пропорційного розрахунку).

Не погодившись з таким судовим рішенням, сторони подали апеляційні скарги, в яких просили скасувати рішення місцевого суду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач наголошує на тому, що законодавством не передбачено жодних підстав для зменшення розміру виплати середнього заробітку.
Просив прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу позивача відповідачем висловлено прохання залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

В своїй апеляційній скарзі відповідач стверджував про відсутність права у позивача на отримання середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 за результатами конкурсного відбору працювала на посаді державної служби в органах прокуратури, лише 13.07.2021 подала заяву про звільнення з займаної посади, відповідно отримувала заробітну плату, що необґрунтовано не враховано судом першої інстанції.
Відповідач просив прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи своєї апеляційної скарги та просив її задовольнити, заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги позивачки. Остання до апеляційного суду не прибула, хоча була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання. 

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.
Наказом прокурора Луганської області від 30.04.2020 № 523к позивача звільнено з займаної посади та органів прокуратури Луганської області на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» з 05.05.2020 (арк. спр. 14).
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду № 360/2094/20 від 04.12.2020 задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до Луганської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора. Визнано протиправним та скасовано рішення кадрової комісії № 1 з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора від 10.04.2020 № 308 «Про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складання іспиту у формі тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки». Визнано протиправним та скасовано наказ прокурора Луганської області від 30.04.2020 № 523к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора відділу ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань та інформаційно-аналітичної роботи прокуратури Луганської області на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» з 05 травня 2020 року. Поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань та інформаційно-аналітичної роботи прокуратури Луганської області з 06 травня 2020 року. Стягнуто з Луганської обласної прокуратури на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 06 травня 2020 року по 04 грудня 2020 року включно у сумі 163396 (сто шістдесят три тисячі триста дев`яносто шість) грн. 44 коп. з відрахуванням податків та зборів. Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань та інформаційно-аналітичної роботи прокуратури Луганської області з 06 травня 2020 року. Допущено до негайного виконання рішення суду в частині стягнення з Луганської обласної прокуратури на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць у розмірі з 23184 (двадцять три тисячі сто вісімдесят чотири) грн. 63 коп. з відрахуванням податків та зборів (арк. спр. 17-28).
На виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 04.12.2020 у справі № 360/2094/20 наказом керівника Луганської обласної прокуратури від 15.07.2021 № 1006к наказ прокурора Луганської області від 30.04.2020 № 523к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора відділу ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань та інформаційно-аналітичної роботи прокуратури Луганської області на підставі п. 9 ч. 1ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» скасовано. Поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань та інформаційно-аналітичної роботи прокуратури Луганської області з 06 травня 2020 року (арк. спр. 15).
Таким чином, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що Луганська обласна прокуратура виконала рішення Луганського окружного адміністративного суду у справі № 360/2094/20 від 04 грудня 2020 року про поновлення позивача на роботі лише 15 липня 2021 року.
Надаючи оцінку заявленим позовним вимогам, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 124 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.
Відповідно до статті 235 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції зауважив, що обов`язок роботодавця добровільно, і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі, і цей обов`язок полягає в тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, підлягає негайному виконанню, яке полягає в тому, що воно набуває властивостей здійснення і підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєвоважливих прав та інтересів громадян і держави.
Аналогічний правовий висновок наведений у постанові Верховного Суду у постанові від 24.10.2018 по справі №303/2302/16-ц.
Відповідно до статті 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.
Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникла у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.
За правилами, встановленими статтею 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Отже, з дня ухвалення рішення про поновлення позивача на роботі у відповідача виник обов`язок щодо його виконання.
Таким чином, підставою для виплати незаконно звільненому працівнику середнього заробітку є затримка власником або уповноваженим ним органом виконання рішення про поновлення на роботі.
Тобто, встановлений факт затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення про поновлення на роботі є підставою для виплати незаконно звільненому працівнику середнього заробітку.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі № 760/9521/15.
Оскільки судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідачем на виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 04.12.2020 у справі № 360/2094/20 керівником Луганської обласної прокуратури лише 15.07.2021 видано наказ № 1006к про скасування наказу прокурора Луганської області від 30.04.2020 № 523к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора відділу ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань та інформаційно-аналітичної роботи прокуратури Луганської області на підставі п. 9 ч. 1ст. 51 Закону України «Про прокуратуру», яким поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань та інформаційно-аналітичної роботи прокуратури Луганської області з 06 травня 2020 року, тому протиправні дії відповідача вчиненні по відношенні до позивача щодо його не законного звільнення, привело до порушення прав позивача, що є логічним продовженням їх захисту від безпідставного не виконання судового рішення. Відтак в наявності підстави для стягнення з Луганської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 04.12.2020 у справі № 360/2094/20 за період з 05 грудня 2020 року по 15 липня 2021 року.

Проте, з такими висновками місцевого суду не може погодитись судова колегія апеляційного суду.
Так, згідно зі ст. 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку за час затримки.
Відповідно до п. 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання роботодавцем про це наказу (розпорядження), що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.
Підставою для виплати незаконно звільненому працівнику зазначеного середнього заробітку є затримка власником або уповноваженим ним органом виконання рішення про поновлення на роботі. Водночас, при несвоєчасному поновленні працівника на роботі з вини власника або уповноваженого ним органу середній заробіток виплачується йому за чітко визначений законом проміжок часу, а саме, з дня винесення відповідного рішення органом, що розглядав трудовий спір, і до дня фактичного його виконання.
На дотриманні такої правової позиції наголошується також Верховим Судом України у постанові від 23.06.2015 у справі № 2а-3138/10).
Таким чином, право позивача претендувати на стягнення середнього заробітку за затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі матеріальний закон пов`язує виключно із виданням роботодавцем відповідного наказу, фактичним допуском незаконно звільненого до роботи. При цьому, суд також має встановити вину роботодавця у невиданні наказу про поновлення працівника на роботі.

Разом з цим, згідно матеріалів справи, ОСОБА_1 за результатами конкурсного відбору працювала на посадах державної служби в органах прокуратури області та лише 13.07.2021 подала заяву про звільнення з займаної посади.
На підставі зазначеної заяви наказом керівника обласної прокуратури від 14.07.2021 № 1004к ОСОБА_1 звільнено з посади головного спеціаліста відділу ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань та інформаційно-аналітичної роботи Луганської обласної прокуратури з 15.07.2021.
В той же час, Луганською обласною прокуратурою на виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 04.12.2020 та постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 16.06.2021 у справі №360/2094/20 видано наказ від 15.07.2021 №1006к про скасування наказу прокурора Луганської області від 30.04.2020 № 523к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора відділу ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань та інформаційно-аналітичної роботи прокуратури Луганської області та поновлення на вказаній посаді з 06.05.2020.
Таким чином, після отримання Луганською обласною прокуратурою постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 16.06.2021 та заяви позивача, останню поновлено на попередній роботі на посаді.
При цьому апеляційний суд зазначає, що без відповідної заяви позивачки відповідач не мав права звільняти її з посади державної служби в Луганській обласній прокуратурі, та відповідно, поновлювати її на посаді прокурора.
Колегія суддів враховує також, що за період з 05.12.2020 по 15.07.2021 (період, за який позивач просить стягнути середній заробіток за час затримки виконання рішення) ОСОБА_1 отримала 217 922,08 грн за виконання обов`язків на посаді державної служби, в той час як сума середнього заробітку, згідно позовних вимог, складає 164 500,47 грн, що є значно меншою сумою.
Отже, відповідачем не було погіршено матеріальне становище позивачки. Припинення державної служби ОСОБА_1 в Луганській обласній прокуратурі (і як наслідок, поновлення її на посаді прокурора) не могло правомірно відбутись без її згоди, про що вона заявила письмовою заявою лише 13.07.2021. 
Відтак, судом першої інстанції безпідставно не враховані вказані обставини, які зумовили неможливість негайного виконання рішення суду про поновлення позивача на посаді.
За викладених обставин Луганською обласною прокуратурою у добровільному порядку виконано рішення Луганського окружного адміністративного суду від 04.12.2020 у справі № 360/2094/20 про поновлення на посаді ОСОБА_1 , коли це стало фактично можливим.
Наведене свідчить про винятковість спірних правовідносин, які склались у цій справі, адже у період, за який позивач просить стягнути середній заробіток за час затримки виконання рішення суду, вона безперервно перебувала у трудових відносинах з відповідачем у спірний період, тобто фактично виконувала трудові обов`язки, що свідчить про створення відповідачем умов, за яких позивач може їх здійснювати.
Варто зазначити, що затримка виконання судового рішення за своєю суттю носить компенсаційний характер заходів відповідальності для органу, який незаконно звільнив працівника.
Водночас, апеляційний суд вважає, що працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав. Тобто, має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.
Такий же правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року в аналогічному спорі у справі № 240/12764/21.
Згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З огляду на викладене, порушень вимог статті 236 КЗпП України з боку Луганської обласної прокуратури не вбачається, а відтак відсутні підстави для виплати позивачу середнього заробітку у зв`язку з несвоєчасним виконанням судового рішення про поновлення на роботі.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що Луганська обласна прокуратура ухилялася від виконання обов`язку поновити позивача на посаді, що має наслідком застосування норм ст. 236 КЗпП України.
Відтак, підстав для задоволення позову не існує.
Відповідно до положень ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення допустив порушення норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, а рішення місцевого суду – скасуванню, з ухваленням нової постанови про відмову в позові.
У зв`язку з відмовою позивачеві в задоволенні позовних вимог, понесені ним судові витрати йому не відшкодовуються. Витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані зі сплатою судового збору, за діючим процесуальним законодавством відшкодуванню не підлягають.
Керуючись статтями 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,
                                                    ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу Луганської обласної прокуратури – задовольнити повністю.
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2021 року у справі № 360/3884/21 – скасувати повністю.
Прийняти нову постанову.
В задоволенні позову ОСОБА_1 до Луганської обласної прокуратури про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду – відмовити повністю.
Повне судове рішення – 20 квітня 2023 року.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів                                                                                І. В. Сіваченко
                                                                                                      А. А. Блохін
                                                                                                    Е. Г. Казначеєв