ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2023 р. 	Справа № 440/1218/22	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,
Суддів: П`янової Я.В. ,  Любчич Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.07.2022 р. (ухвалене  суддею Кукоба О.О.)   по справі № 440/1218/22
за позовом               Товариства з обмеженою відповідальністю "Надежда Ритейл 2017"  
до               Головного управління ДПС у Полтавській області                       
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Надежда Ритейл 2017» (в подальшому –  ТОВ «Надежда Ритейл 2017») звернулося до суду з позовом до Головного управління ДПС у Полтавській області, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 00043080705 від 01.07.2021 р. в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 197857,02 грн.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 28.07.2022 р. позов задоволено. 
Відповідач, не погодившись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.07.2022 р. та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм процесуального  та матеріального права, а саме,  Податкового кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи
Позивач подав до суду апеляційної інстанції  письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив  апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судовим розглядом встановлено, що ТОВ «Надежда Ритейл 2017» зареєстроване як юридична особа, ідентифікаційний номер 41022256, з 12.12.2016 р. перебуває на обліку як платник податків в ДПІ у м. Полтаві Головного управління ДПС у Полтавській області та здійснює господарську діяльність з роздрібної торгівлі пальним (код КВЕД 47.30), зокрема, на АЗС № 27, розташованій по вул. Половка, 101 у м. Полтаві Полтавської області.
Наказом Головного управління ДПС у Полтавській області № 1268-П від 27.05.2021  р. призначено проведення з 28.05.2021 р. фактичної перевірки тривалістю 10 діб платника податків ТОВ «Надежда Ритейл 2017» за місцем фактичного провадження діяльності (автогаззаправка та магазин, що знаходяться за адресою: м. Полтава, вул. Половка, 101) за період з 01.06.2018 р.  по дату закінчення перевірки.
28.05.2021 р. на підставі вищевказаного наказу та  направлень на перевірку № 1752,  № 1753  посадовими особами Головного управління ДПС у Полтавській області у присутності регіонального керівника структурного підрозділу АЗС №27 Крутько М. О. розпочато фактичну перевірку за результатами якої складено акт № 4202/16/31/РРО/41022256 від 11.06.2021 р., висновками якого встановлені порушення позивачем   вимог п. 12 ст. 3 Закону України від 06.07.1995 № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а саме: не забезпечено ведення у встановленому законодавством порядку обліку товарних запасів за місцем їх реалізації та здійснення продажу лише тих товарів, що відображені у такому обліку. Зокрема, податковим інспектором зазначено, що наданими на перевірку документами (копії товарно-транспортних накладних на відпуск нафтопродуктів, копії журналу оперативного обліку скрапленого вуглеводневого газу, що надійшов на АГЗС № 27 (форма № 2-ГС), журналу обліку надходжень нафтопродуктів, що поступили (форма № 13-ПН) встановлено випадки відсутності обліку нафтопродуктів, що надійшли на АЗС та випадки здійснення обліку не у повному обсязі в журналах обліку; загальна вартість необлікованих за місцем реалізації товарів складає 98928,51 грн. Інформація щодо надходження палива, що не обліковано у встановленому законодавством порядку на АЗС № 27, наведена у додатку № 1 до акта фактичної перевірки. 
На підставі вищевказаного акту перевірки 01.07.2021  р.  прийнято податкове повідомлення-рішення № 00043080705 про застосування до ТОВ "Надежда Ритейл 2017" штрафних (фінансових) санкцій  в розмірі 202957,02 грн., у т.ч., 197857,02 грн за порушення вимог пункту 12 статті 3 Закону України від 06.07.1995  р. № 265/95-ВР "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг".
Не  погодившись із вищевказаним податковим повідомленням-рішенням  відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення необґрунтоване , у зв`язку з  чим підлягає скасуванню. 
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із пп. 19-1.1.16 п. 19-1.1 ст. 19-1 Податкового кодексу України (в подальшому – ПК України),  контролюючі органи здійснюють заходи щодо запобігання та виявлення порушень законодавства у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів та пального.
Відповідно до пп. 20.1.10 п. 20.1 ст. 20 ПК України, контролюючі органи мають право здійснювати контроль за додержанням законодавства з питань регулювання обігу готівки (крім банків), порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, торгових патентів, за додержанням порядку приймання готівки для подальшого переказу (крім приймання готівки банками), за дотриманням суб`єктами господарювання установлених законодавством обов`язкових вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів.
Згідно  із п. 75.1 ст. 75 ПК України,  контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) (підпункт 75.1.3 пункт 75.1статті 75 ПК України).
Порядок проведення фактичної перевірки врегульовано статтею 80 ПК України, пунктом 80.1 якої передбачено, що фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).
Відповідно до п.п. 14.1.6 п. 14.1 ст. 14 ПК України,  акцизний склад – це: спеціально обладнані приміщення на обмеженій території (далі - приміщення), розташовані на митній території України, де під контролем постійних представників контролюючого органу розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі, а також реалізації спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів; приміщення або територія на митній території України, де розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізації пального.
Згідно із п.п. 14.1.224  п. 14.1 ст. 14 ПК України розпорядник акцизного складу - суб`єкт господарювання, який одержав ліцензію на право виробництва спирту етилового, алкогольних напоїв, зареєстрований платником акцизного податку, або суб`єкт господарювання - платник акцизного податку, який здійснює виробництво, оброблення (перероблення), змішування, розлив, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізацію пального на акцизному складі та має документи, що підтверджують право власності або користування приміщеннями та/або територією, що відносяться до акцизного складу.
Відповідно до  п.п. 14.1.141-1 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, пальне - нафтопродукти, скраплений газ, паливо моторне альтернативне, паливо моторне сумішеве, речовини, що використовуються як компоненти моторних палив, інші товари, зазначені у підпункті 215.3.4 пункту 215.3 статті 215 цього Кодексу.
Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій та програмних реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг. Дія його поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі визначає Закон України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» № 265/95-ВР (в подальшому –  Закон № 265/95-ВР).
Відповідно до п. п. 11, 12 ст. 3 Закону № 265/95-ВР,  суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані: проводити розрахункові операції через реєстратори розрахункових операцій з використанням режиму попереднього програмування найменування (для пального із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД), цін товарів (послуг) та обліку їх кількості; вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку.
Статтею 20 Закону № 265/95-ВР встановлено, зокрема, що до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Аналіз вищевказаної норми законодавства вказує, що фінансова санкція, встановлена статтею 20 Закону № 265/95-ВР, може бути застосована до юридичної особи лише у тому випадку, коли ця особа реалізує товари, які не обліковані у встановленому порядку, тобто не веде обліку товарів або веде його з порушенням порядку, визначеного Положенням (стандартом) 9.
Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений в  постанов Верховного Суду від 04.09.2020  р. у справі № 2а-12445/11/2670. 
Єдиний порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку газів вуглеводневих скраплених для комунально-побутового споживання та автомобільного транспорту і використовується на газонаповнювальних станціях (ГНС), газонаповнювальних пунктах (ГНП), автогазозаправних станціях (АГЗС) та автогазозаправних пунктах (АГЗП) незалежно від форм власності визначено Інструкцією про порядок приймання, зберігання, відпуску та обліку газів вуглеводних скраплених для комунально-побутового споживання та автомобільного транспорту, затвердженої Наказом Міністерства палива та енергетики України від 03.06.2002 р. № 332, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 24.04.2003 р.  № 331/7652 (в подальшому –  Інструкція № 332).
Згідно із пп. 5.2.2 Інструкції № 332,  приймання СВГ (скраплений вуглеводневий газ), що надійшов автомобільним транспортом від постачальників, проводиться вантажоодержувачем на підставі видаткових та товаротранспортних накладних (типова форма № 1-ТН, затверджена Наказом Міністерства транспорту та Міністерства статистики України від 29.12.1995 р. за № 488/346 "Про затвердження типових форм первинного обліку роботи вантажного автомобіля"). Видаткова та товаротранспортна накладні є підставою для оприбуткування СВГ за складським та бухгалтерським обліком підприємства.
Пунктом 9 вказаної Інструкції № 332 встановлений порядок приймання-здавання зміни та складання змінного звіту на АГЗС (АГЗП).
Згідно із п. 9.1,  на АГЗС (АГЗП) проводиться оперативний контроль за кількістю скрапленого вуглеводного газу (СВГ) , результати якого використовуються для ведення обліку, звіряння кількості отриманого і відпущеного СВГ. Кількісний облік руху СВГ на АГЗС (АГЗП) ведеться за змінним звітом за формою № 14-ГС. Пунктом 9.2 передбачено, що під час приймання-здавання зміни касири і оператори АГЗС (АГЗП) спільно: визначають залишки СВГ на кінець зміни з урахуванням залишків на початок зміни, надходження СВГ за зміну, які підтверджені відповідними документами, та кількості відпущеного газу за зміну за сумарними показниками лічильників усіх газозаправних колонок;  вимірюють рівні наповнення скрапленим газом резервуарів АГЗС (АГЗП) і за результатами проведених вимірювань визначають об`єм СВГ; роздруковують на РРО фіскальний звітний чек і визначають обсяг виторгу за зміну; передають по зміні залишок грошових коштів.
Після закінчення кожної зміни касиром і оператором складається змінний звіт за формою № 14-ГС в двох примірниках, з яких один - з додатком до нього первинних документів на приймання і відпуск СВГ передається в бухгалтерію підприємства, а другий - залишається на АГЗС (АГЗП) (п. 9.3 Інструкції № 332).
Пунктом 11 Інструкції визначено, що бухгалтерський облік руху СВГ здійснюється на підставі Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та відповідно до Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 9 "Запаси", затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 20.10.1999 р., № 246 та зареєстрованого Міністерством юстиції 02.11.1999 р. за № 751/4044.
Методологічні засади формування у бухгалтерському обліку інформації про запаси і розкриття її у фінансовій звітності визначені Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 9 "Запаси", затвердженим Наказом Міністерства фінансів України від 20.10.1999 за № 246 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку "Запаси", зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02.11.1999 за № 751/4044.
Правові ж засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності визначені Законом України від 16.07.1999  р.за № 996-ХIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (в подальшому – Закон № 996-ХIV).
Згідно із ст. 1 Закону № 996-ХIV, бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень; первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення; облікова політика - сукупність принципів, методів і процедур, що використовуються підприємством для складання та подання фінансової звітності.
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 8 Закону № 996-ХIV,  бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації. Питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Підприємство самостійно: визначає за погодженням з власником (власниками) або уповноваженим ним органом (посадовою особою) відповідно до установчих документів облікову політику підприємства, обирає форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановлених цим Законом, та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних.
Статтею 9 Закону № 996-ХIV встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на перше число кожного місяця. Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.
Аналіз вищевказаних норм законодавства вказує, що до документів, що є підставою для оприбуткування (обліку) товару, в тому числі за місцем їх реалізації, належать первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.
При цьому сама по собі відсутність на момент перевірки контролюючим органом первинних документів за місцем реалізації чи зберігання товарів, за умови, що ці товари належним чином обліковані відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», не є підставою для застосування до платника фінансової санкції, передбаченої статтею 20 Закону № 265/95-ВР.
Пунктом 11 Інструкції № 332 встановлено, що бухгалтерський облік руху СВГ здійснюється на підставі Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та відповідно до Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 9 "Запаси", затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 20.10.1999 року, № 246.
Пунктом 12 статті 3 Закону № 265/95-ВР зобов`язано суб`єктів господарювання вести облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, в порядку, встановленому законодавством, а Інструкцією № 332, в свою чергу, встановлено спосіб та порядок здійснення обліку скрапленого газу, який залишається після його реалізації, шляхом позмінного складання касиром (оператором) змінних звітів за формою № 14-ГС зокрема.
При цьому звіт АЗС за формою № 14-ГС не є первинним документом у розумінні Закону № 265/95-ВР та відповідно до вимог Інструкції № 332 не може бути самостійно використаний для визначення об`єму СВГ і бути підставою для облікування товарних запасів підприємств, або підтверджувати наявність необлікованого товару за місцем реалізації, оскільки вказаний документ відображає виключно здійснений оперативний контроль за кількісним рухом СВГ, результати якого, поряд з первинними бухгалтерськими документами, сумарними показниками лічильників усіх газозаправних колонок, фіскальними звітними чеками використовуються для ведення обліку товарних запасів (бухгалтерського та складського).
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що чинним законодавством передбачена єдина можливим способом перевірки наявності необлікованих нафтопродуктів є співставлення даних обліку звітів АЗС за формою №16-НП та №17-НП та даних РРО із фактичними вимірюваннями залишків пального в резервуарах, тобто визначення різниці між кількістю нафтопродуктів, які надійшли на АЗС та кількістю реалізованих нафтопродуктів.
Судовим розглядом встановлено, що надходження пального (бензин автомобільний А-92 Євро 5 та паливо дизельне ДП-3 Євро 5-ВО) 12.01.2021 р.,  обсягом 5600 л на підставі товарно-транспортної накладної від 12.01.2021  р. № П120, 20.01.2021 р., обсягом 5310 л на підставі товарно-транспортної накладної від 20.01.2021 р. № П251, 22.01.2021 р., обсягом 5310 л на підставі товарно-транспортної накладної від 22.01.2021 р. № П292, підтверджується відповідними записами у Журналі обліку нафтопродуктів, що поступили.
Крім того, позивач оприбуткував відповідне пальне шляхом внесення відомостей про прийняті об`єми палива до РРО, що  підтверджується копіями  Х-звітів за 12.01.2021  р. № 1133, за 20.01.2021 р. № 1142, за 22.01.2022  р. № 1144.
Також оприбуткування пального позивачем підтверджується копіями змінних звітів АЗС 27 вул. Половка, 101 за 12.01.2021 р., 20.01.2021 р., 22.01.2021 р.
Відомості про прийняття та оприбуткування газу вуглеводневого скрапленого об`ємом 842,92 л на підставі товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів від 25.01.2021 р. № П2558 внесені до РРО, що підтверджено Х-звітом за 25.01.2021 р.  № 1147 та відображені у змінному звіті АЗС 27 вул. Половка, 101.
Відомості позивач відобразив в бухгалтерському обліку шляхом обліку операцій з приймання пального по рахунку 0241 Товари на складі.
Доказів проведення при здійсненні фактичної перевірки вимірювань, обрахунків фактичних залишків нафтопродуктів на АЗС, що є необхідною умовою для перевірки наявності неоприбуткованих нафтопродуктів, контролюючим органомне надано ні під час розгляду  у суді першої  інстанції, ні під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції. 
Крім того, апелянтом не надано доказів наявності відхилень, наявних на АЗС нафтопродуктів від даних обліку позивача.
Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Із врахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції  погоджується з  висновком суду першої інстанції, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення необґрунтоване , у зв`язку з  чим підлягає скасуванню.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення  Полтавського окружного адміністративного суду від  28.07.2022 р. - без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апелянта спростовані приведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням.
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Hirvisaari v. Finland від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Ruiz Torija v. Spain від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Керуючись ст. ст.77, 243, 308, 316, 322,325,326,328,329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області   - залишити без задоволення.
Рішення  Полтавського окружного адміністративного суду від 28.07.2022 р. по справі № 440/1218/22 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена у касаційному порядку  до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		О.В. Присяжнюк 	
Судді	   	Я.В. П`янова    Л.В. Любчич