Постанова                                    
Іменем України                             
 
14 червня 2023 року
м. Київ
 
справа № 744/82/22
провадження № 61-2515св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Червинської М. Є., 
суддів:  Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,             Тітова М. Ю.,        
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: Державне агентство лісових ресурсів України, Державне підприємство «Семенівське лісове господарство», правонаступником якого                        є Державне підприємство «Новгород-Сіверське лісове господарство»,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного агентства лісових ресурсів України, Державного підприємства «Семенівське лісове господарство», правонаступником якого є Державне підприємство «Новгород-Сіверське лісове господарство», про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу
 
за касаційною скаргою Державного підприємства «Новгород-Сіверське лісове господарство» на рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 07 жовтня 2022 року у складі судді Іващенко І. К. та постанову Чернігівського апеляційного суду від 16 січня 2023 року  у складі колегії суддів: Шарапової О. Л., Євстафіїва О. К., Скрипки А. А.,  
ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина
Короткий зміст позову
У січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати незаконним та скасувати наказ Державного агентства лісових ресурсів України (далі - Держлісагентство України) від 22 жовтня 2021 року № 510-к «Про звільнення ОСОБА_1 »; поновити його на посаді директора Державного підприємства «Семенівське лісове господарство» (далі - ДП «Семенівське лісове господарство») з 01 січня 2022 року; стягнути з ДП «Семенівське лісове господарство» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 01 січня 2022 року і до дня ухвалення судового рішення.
Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 посилався на те, що 05 серпня                2020 року його прийнято на роботу за контрактом до ДП «Семенівське лісове господарство» на посаду директора. Контракт укладений до 04 серпня 2021 року, який продовжено до 04 серпня 2022 року. 
27 вересня 2021 року Держлісагентство України видало наказ № 549 «Про припинення ДП «Семенівське лісове господарство» та затвердження складу комісії з припинення», згідно з яким ДП «Семенівське лісове господарство» припинено шляхом реорганізації, а саме приєднання до ДП «Новгород-Сіверське лісове господарство», яке є правонаступником ДП «Семенівське лісове господарство». 
Листом відповідача від 04 жовтня 2021 року №10-29/8087-21 позивача попереджено про припинення трудових відносин, дострокове розірвання контракту на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, та запропоновано вакантну посаду - інженер лісового господарства ІІ категорії ДП «Новгород-Сіверське лісове господарство», від якої він відмовився.
Наказом Держлісагентства України від 22 жовтня 2021 року № 510-к ОСОБА_1  звільнено з посади директора ДП «Семенівське лісове господарство» 31 грудня 2021 року у зв`язку з реорганізацією підприємства, за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України. 
Проте, наказом Держлісагентства України від 29 грудня 2021 року № 929 внесені зміни до наказу від 27 вересня 2021 року № 549, продовжений термін припинення ДП «Семенівське лісове господарство» до 28 лютого 2022 року.
Позивач наголошував на тому, що його звільнено із займаної посади у зв`язку зі скороченням чисельності працівників, в той час коли скорочення не відбулося, а навпаки згідно із затвердженим штатним розписом на 2022 рік в ДП «Семенівське лісове господарство» передбачено 96,5 штатних одиниць, серед яких 1 штатна одиниця директора. Жодних рішень (наказів) щодо зміни структури та штатного розпису ДП «Семенівське лісове господарство» після видання наказу про реорганізацію підприємства не приймалося.
Ураховуючи наведене, позивач просив позов задовольнити.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області від 07 жовтня                2022 року позов задовольнив частково. Визнав незаконним і скасував наказ Держлісагентства України від 22 жовтня 2021 року № 510-к «Про звільнення ОСОБА_1 » в частині дати звільнення. Змінив дату звільнення ОСОБА_1                з посади директора ДП «Семенівське лісове господарство» з 31 грудня 2021 року на 17 лютого 2022 року. Стягнув з правонаступника ДП «Новгород-Сіверське лісове господарство» на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 95 062,08 грн з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті. Допустив негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу             в межах суми платежу за один місяць у розмірі 65 560,06 грн з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при її виплаті.             В іншій частині позовних вимог відмовив. Вирішив питання щодо розподілу судових витрат.
 
Суд першої інстанції мотивував рішенням тим, що ДП «Семенівське лісове господарство» припинено шляхом реорганізації 17 лютого 2022 року, тому права позивача порушені лише в частині дати його звільнення.             
 
Короткий зміст рішення апеляційного суду
Чернігівський апеляційний суд постановою від 16 січня 2023 року апеляційні скарги ОСОБА_1 і ДП «Новгород-Сіверське лісове господарство» залишив без задоволення, а рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 07 жовтня 2022 року - без змін.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її узагальнені аргументи 
У касаційній скарзі, поданій 18 лютого 2023 року до Верховного Суду, ДП «Новгород-Сіверське лісове господарство» просить скасувати рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 07 жовтня 2022 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 16 січня 2023 року в частині задоволених позовних вимог і в цій частині ухвалити нове рішення.
Як на підставу касаційного оскарження судових рішень заявник посилається на те, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; суд не дослідив зібрані у справі докази та не надав їм належної оцінки в сукупності.
Касаційна скарга мотивована тим, що судові рішення в оскаржуваній частині  ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.
Під час реорганізації у вигляді приєднання одного підприємства до іншого можливе звільнення за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України в разі скорочення штату працівників.
Метою проведення реорганізації шляхом приєднання одного підприємства до іншого з подальшим припиненням підприємства, яке приєднується, -                       є скорочення витрат на управління. Наслідком реорганізації було введення в дію наказом  від 30 грудня 2021 року № 255 з 01 січня 2022 року штатного розпису реорганізованого ДП «Новгород-Сіверське лісове господарство», яким приєднано штатні одиниці, що перебували до реорганізації в ДП «Семенівське лісове господарство», до ДП «Новгород-Сіверське лісове господарство», штатним розписом передбачена лише одна посада директора. З часу введення              в дію штатного розпису всі працівники ДП «Семенівське лісове господарство», крім тих, які підлягли звільненню в зв`язку з скороченням чисельності штату, були переведені до ДП «Новгород-Сіверське лісове господарство». 
Затвердження штатного розпису підприємства, яке підлягало припиненню, на наступний рік здійснено виключно через продовження строків припинення ДП «Семенівське лісове господарство». 
Відсутність у реорганізованому підприємстві додаткової посади директора та штатний розпис підприємства, рішення про припинення якого ухвалене, не впливає на правомірність звільнення позивача, після збігу строку попередження про звільнення.
Оскільки заявник не оскаржує судові рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог предметом касаційного перегляду є рішення в частині задоволених вимог ОСОБА_1 (стаття 400 ЦПК України).
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 06 квітня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано її матеріали із суду першої інстанції. 
 
19 квітня 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 05 червня 2023 року справу призначено до розгляду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
05 серпня 2020 року ОСОБА_1 призначено на посаду директора ДП «Семенівське лісове господарство» та укладено з ним контракт. 
Наказом Держлісагентства України від 21 липня 2021 року № 360-к термін дії контракту з позивачем продовжено до 04 серпня 2022 року. 
Наказом Держлісагентства України від 27 вересня 2021 року № 549 «Про припинення ДП «Семенівське лісове господарство» та затвердження складу комісії з припинення» припинено ДП «Семенівське лісове господарство» шляхом його реорганізації, а саме приєднання до ДП «Новгород-Сіверське лісове господарство». Створена комісія з припинення та передані їй повноваження щодо керівництва підприємством. Визначено термін припинення до 31 грудня 2021 року. Голові комісії з припинення визначено коло питань щодо забезпечення виконання наказу.
Листом Держлісагентства України від 04 жовтня 2021 року № 10-29/8087-21 повідомлено ОСОБА_1 про скорочення чисельності працівників та дострокове припинення з ним контракту на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.
Наказом від 22 жовтня 2021 року № 510-к «Про звільнення ОСОБА_1 » припинено трудовий договір із ОСОБА_1 31 грудня 2021 року у зв`язку з реорганізацією підприємства, за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України.
Листом голови комісії ДП «Семенівський лісгосп» від 09 листопада 2021 року позивачу запропонована посада інженера лісового господарства ІІ категорії ДП «Новгород-Сіверське лісове господарство», від якої він відмовився.
Наказом ДП «Семенівський лісгосп» від 29 грудня 2021 року № 199 затверджено штатний розпис на 2022 рік, який почав діяти з 01 січня 2022 року.
Наказом ДП «Семенівське лісове господарство» від 30 грудня 2021 року № 73-к «Про оголошення наказу Держлісагентства України від 22 жовтня 2021 року                           № 510-к «Про звільнення» ОСОБА_1 » ОСОБА_1 звільнений з посади директора ДП «Семенівське лісове господарство» 31 грудня 2021 року у зв`язку з реорганізацією підприємства, за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України.
Згідно з випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ДП «Семенівське лісове господарство» припинило свою дію 17 лютого 2022 року. 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду 
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;               2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах,  викладеного  у  постанові  Верховного  Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
 
Верховний Суд, перевіривши правильність застосування судами норм                        права  в   межах   касаційної   скарги,   дійшов   висновку,   що   касаційна   скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
 
Частиною другою статті 2 КЗпП України передбачено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.
 
Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений                      у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови                            у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
 
За змістом положень частини третьої статті 36 КЗпП України в разі реорганізації підприємства, установи, організації (злиття, приєднання, поділ чи перетворення) дія трудового договору працівника продовжується.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці,                   в тому числі, ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
 
Відповідно до частини другої статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
 
Згідно з частинами першою, третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами                       в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.
 
Розглядаючи трудові спори, пов`язані із звільненням за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник, або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві,                        в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.
 
Звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника.  
 
ОСОБА_1 було звільнено з роботи з 31 грудня 2021 року на підставі пункту                  1 частини першої статті 40 КЗпП України у зв`язку з припиненням ДП Семенівське лісове господарство» шляхом реорганізації, а саме приєднання до ДП «Новгород-Сіверське лісове господарство». 
 
Відповідно до частини першої, п`ятої статті 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.
 
Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.
 
Згідно з частиною третьою статті 64 Господарського кодексу України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.
 
Суди встановили, що наказом Держлісагентства України від 27 вересня                  2021 року № 549 припинено ДП «Семенівське лісове господарство» шляхом його реорганізації, а саме приєднання до ДП «Новгород-Сіверське лісове господарство». Термін припинення визначено до 31 грудня 2021 року.  
 
Наказом Держлісагентства України від 29 грудня 2021 року  № 929 до наказу від 27 вересня 2021 року № 549 внесені зміни, якими термін припинення ДП «Семенівське лісове господарство» продовжений до 28 лютого 2022 року,                         у зв`язку із чим наказом ДП «Семенівський лісгосп» від 29 грудня 2021 року                 № 199 затверджено штатний розпис на 2022 рік, який почав діяти з 01 січня             2022 року.
 
Запис про припинення ДП «Семенівське лісове господарство» до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено 17 лютого 2022 року. 
 
Ураховуючи наведене, а також те, що посада директора, яку обіймав позивач, існувала до припинення цього підприємства - 17 лютого 2022 року, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про зміну дати звільнення позивача із займаної посади за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України та про стягнення середнього заробітку за цей час. 
 
Норми трудового законодавства України встановлюють лише обов`язок для роботодавця повідомити працівника про наступне вивильнення за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України не пізніше ніж за два місяці перед звільненням і не встановлюють обов`язку звільнити працівника за закінченням цього строку.  
 
Аргументи касаційної скарги висновки судів в оскаржуваній частині не спростовують, зводяться до трактування норм права на власний розсуд, адже неможливо звільнити особу у зв`язку із скороченням, в період дії штатного розпису в якому посада, яку займає працівник передбачена.
 
Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.
 
Частиною першої статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального                                            і процесуального права.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а постанови апеляційного суду без змін. 
 
Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Державного підприємства «Новгород-Сіверське лісове господарство» залишити без задоволення.
Рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області                                від 07 жовтня 2022 року та постанову Чернігівського апеляційного суду                            від 16 січня 2023 року  в частині задоволених позовних вимог залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту                                      її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. 
 
Головуючий                                                                                    М. Є. Червинська 
Судді                                                                                                 А. Ю. Зайцев
                                                                                                            Є. В. Коротенко
                                                                                                            В. М. Коротун
                                                                                                            М. Ю. Тітов