Ухвала
Іменем України 
 
05 червня 2023 року
м. Київ
 
справа № 161/3608/23
провадження № 61-7731ск23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О.,
 
розглянувши касаційну скаргу Луцької міської ради на постанову Волинського апеляційного суду від 02 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Луцької міської ради, Виробничого управління житлово-комунального господарства села Княгининок Луцького району Волинської області про визнання недійсними і скасування рішень, припинення речового права та визнання права власності,
 
ВСТАНОВИВ:
 
ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив: визнати недійсними і скасувати рішення Луцької міської ради від 30 березня 2022 року № 30/48 «Про надання Виробничому управлінню житлово-комунального господарства села Княгининок Луцького району Волинської області в постійне користування земельної ділянки для будівництва та обслуговування об`єктів фізичної культури і спорту в селі Милушин Луцького району Волинської області», рішення Княгининівської сільської ради від 25 вересня 2020 року № 64/5.51  «Про розгляд та затвердження детального плану території земельної ділянки для будівництва та обслуговування об`єктів фізичної культури і спорту в селі Милушин» та рішення Княгининівської сільської ради від 25 вересня 2020 року № 64/5.52 «Про надання дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування об`єктів фізичної культури і спорту»; припинити речове право постійного користування Виробничого управління житлово-комунального господарства села Княгининок Луцького району Волинської області на земельну ділянку, кадастровий номер 0722883700:04:001:0040, площею 0,1598 га в селі Милушин Луцького району Волинської області; визнати за ним право приватної власності на земельну ділянку кадастровий номер 0722883700:04:001:0040, площею 0,1598 га в селі Милушин Луцького району Волинської області.
 
У березні 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Терлецький О. М. подав до суду заяву про забезпечення позову шляхом заборони Луцькій міській раді та Виробничому управлінню житлово-комунального господарства села Княгининок Луцького району Волинської області здійснювати будь-які земельні та будівельні роботи для облаштування та забудови земельної ділянки площею 0,1598 га, яка розташована в селі Милушин Луцького району Волинської області, кадастровий номер 0722883700:04:001:0040.
 
Заява представника ОСОБА_1 - адвоката Терлецького О. М. мотивована тим, що право на розробку технічної документації щодо спірної ділянки було надано ОСОБА_1 як учаснику АТО згідно з постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13 квітня 2020 року у справі № 140/2528/19. Однак, починаючи з 2016 року органи місцевого самоврядування не виконують вказане рішення суду, тому воно перебуває на примусовому виконанні. Разом з тим оскаржувані три рішення органу місцевого самоврядування, які є предметом цього позову, були прийняті після відкриття 02 червня 2020 року виконавчого провадження № 62213666, тобто спрямовані на недопущення виконання судового рішення у справі № 140/2528/19. Наразі на земельній ділянці площею 0,1598 га, розташованій в селі Милушин Луцького району Волинської області, кадастровий номер 0722883700:04:001:0040, невідомими особами розпочато будівельні роботи. Тобто забудова спірної земельної ділянки у разі задоволення позову призведе до нових судових процесів, що значно ускладнить виконання рішення суду та набуття і реалізацію права власності позивача на спірну земельну ділянку, тому наявні підстави для вжиття заходів забезпечення позову.
 
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 березня 2023 року відмовлено в задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Терлецького О. М. про забезпечення позову.
 
Судове рішення місцевого суду мотивоване тим, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову не містить обґрунтування наявності обставин, які свідчили б про те, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а також - позивач не надав доказів на підтвердження вказаних обставин, заява обґрунтована виключно його припущеннями. 
 
Постановою Волинського апеляційного суду від 02 травня 2023 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Терлецького О. М. задоволено. Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 березня 2023 року скасовано і ухвалено нове судове рішення, яким заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Терлецького О. М. про забезпечення позову задоволено. Заборонено Луцькій міській раді та Виробничому управлінню житлово-комунального господарства села Княгининок Луцького району Волинської області здійснювати будь-які земельні та будівельні роботи для облаштування та забудови земельної ділянки площею 0,1598 га в селі Милушин Луцького району Волинської області, кадастровий номер 0722883700:04:001:0040. 
 
Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що між сторонами у справі дійсно виник спір щодо земельної ділянки, та враховуючи, що відповідач може здійснювати на земельній ділянці земельні та будівельні роботи згідно з рішенням Княгининівської сільської ради від 25 вересня 2020 року № 64/5.52, у зв`язку з чим існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, то наявні підстави для вжиття в цій справі заходів забезпечення позову, які є тимчасовими, спрямованими на те, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, в тому числі й для попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
 
24 травня 2023 року Луцька міська рада подала засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Волинського апеляційного суду від 02 травня 2023 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення і залишити в силі ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 березня 2023 року.
 
Касаційна скарга подана на підставі пункту 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), згідно з яким підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що позивач не надав доказів на обґрунтування обставин, зазначених в його заяві про забезпечення позову, яка мотивована лише його припущеннями. В цій справі було заявлено вимоги немайнового характеру, тобто вони будуть виконаними з моменту набрання законної сили рішенням суду, тому у позивача не буде труднощів в реалізації його прав і у виконання рішення суду. В оскаржуваному судовому рішенні суд апеляційної інстанції не врахував правових висновків, викладених в постановах Верховного Суду від 10 березня 2021 року у справі № 912/1711/20, від 31 березня 2021 року у справі № 914/2353/20, від 14 квітня 2021 року у справі № 910/11177/20, від 11 жовтня 2021 року у справі № 922/1197/21.
 
Касаційне провадження не підлягає відкриттю з таких підстав.
 
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).
 
Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
 
Згідно з пунктом 2 частини першої, частиною третьою статті 150 ЦПК України позов забезпечується:забороною вчиняти певні дії.
 
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти чи заборони відповідачу здійснювати певні дії.
 
Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками даного судового процесу.
 
Тобто метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.
 
Судами встановлено, що між сторонами у справі існує спір щодо земельної ділянки площею 0,1598 га, розташованої в селі Милушин Луцького району Волинської області, кадастровий номер 0722883700:04:001:0040.
 
Вказана земельна ділянка рішенням Луцької міської ради від 30 березня 2022 року № 30/48 була надана Виробничому управлінню житлово-комунального господарства села Княгининок Луцького району Волинської області у постійне користування для будівництва та обслуговування об`єктів фізичної культури і спорту в селі Милушин Луцького району Волинської області, а рішенням Княгининівської сільської ради від 25 вересня 2020 року № 64/5.51 було затверджено детальний план території земельної ділянки для будівництва та обслуговування об`єктів фізичної культури і спорту в селі Милушин Луцького району Волинської області. Крім того, рішенням Княгининівської сільської ради від 25 вересня 2020 року № 64/5.52 було надано дозвіл Виробничому управлінню житлово-комунального господарства села Княгининок Луцького району Волинської області на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки для будівництва та обслуговування об`єктів фізичної культури і спорту. Визнання недійсними та скасування зазначених рішень є предметом позову в цій справі.
 
Водночас право на розроблення технічної документації щодо спірної ділянки було надано позивачу ОСОБА_1 як учаснику АТО згідно постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13 квітня 2020 року у справі № 140/2528/19.
 
В постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 вказано, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
 
Врахувавши, що між сторонами у справі дійсно виник спір щодо згаданої земельної ділянки, а також те, що Виробниче управління житлово-комунального господарства села Княгининок Луцького району Волинської області може здійснювати на земельній ділянці земельні та будівельні роботи згідно з рішенням Княгининівської сільської ради від 25 вересня 2020 року № 64/5.52, у зв`язку з чим існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову ОСОБА_1 , апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про скасування судового рішення місцевого суду і ухвалення нового судового рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.
 
Вказані висновки апеляційного суду узгоджуються з вищенаведеними правовими висновками Верховного Суду.
 
При цьому під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Зазначене відповідає правовому висновку Верховного Суду від 17 грудня 2018 року у справі № 914/970/18.
 
Вжитий апеляційним судом захід забезпечення позову є співмірним з вимогами щодо захисту прав позивача.
 
Вжиття заходів забезпечення позову є тимчасовим заходом, спрямованим на те, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
 
Висновки апеляційного суду також не суперечать правовим висновкам Верховного Суду, викладеним в постановах від 10 березня 2021 року у справі № 912/1711/20, від 31 березня 2021 року у справі № 914/2353/20, від 14 квітня 2021 року у справі № 910/11177/20, від 11 жовтня 2021 року у справі № 922/1197/21, на які послалася Луцька міська рада, згідно з якими: вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника стосовно забезпечення позову; забезпечення балансу інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками даного судового процесу. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язано застосування певного виду забезпечення позову. Саме лише застереження у заяві про потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення або імовірну неможливість ефективного поновлення прав позивача без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Вирішуючи питання про забезпечення позову в оскаржуваному судовому рішенні апеляційний суд врахував вищезазначене, встановив обґрунтованість доводів позивача щодо необхідності вжиття відповідних заходів, виходив з необхідності забезпечення балансу інтересів учасників справи, а також з наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позову, звернув увагу на ймовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.
 
Інші аргументи касаційної скарги зводяться до незгоди заявника з установленими апеляційним судом обставинами справи і оцінкою доказів, що в силу вимог статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.
 
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України).
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77-80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
 
Із змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є необґрунтованою, Верховний Суд вже викладав у своїх постановах висновки щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до таких висновків.
 
В постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження           № 14-145цс20) Велика Палата Верховного Суду вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.
 
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є «судом фактів».
 
ЄСПЛ зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (пункт 45 рішення ЄСПЛ від 23 жовтня 1996 року у справі «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), пункти 37, 38 рішення ЄСПЛ від 19 грудня 1997 року у справі «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).
 
Виходячи з викладеного, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
 
Керуючись пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Луцької міської ради на постанову Волинського апеляційного суду від 02 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Луцької міської ради, Виробничого управління житлово-комунального господарства села Княгининок Луцького району Волинської області про визнання недійсними і скасування рішень, припинення речового права та визнання права власності.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:	В. А. Стрільчук   В. М. Ігнатенко	
 	 	
 	С. О. Карпенко