П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

01 травня 2023 р.	м.Одеса	Справа № 400/5753/22	
  
             Головуючий в І інстанції: Бульба Н.О.
                                                                                       Дата та місце ухвалення рішення: 02.02.2023 р. м. Миколаїв

         П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

                                                  суддя-доповідач – Шеметенко Л.П.
                                                                   судді – Домусчі С.Д.
                                                                   судді – Турецької І.О.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, в якому просила:
- визнати протиправною бездіяльність щодо не призначення з 16.09.2022 року пенсії державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХІІ «Про державну службу»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області призначити, здійснити нарахування та виплату з 16.09.2022 року пенсії по інвалідності відповідно до ст. 37 Закону України від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ «Про державну службу» в розмірі 60 % суми заробітної плати, зазначеної у довідках Миколаївської обласної державної адміністрації від 12.09.2022 року № 2809/10.10-05-79/4-22 та № 2810/10.10-05-79/4-22.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що з 02.11.2017 року вона отримує пенсію по iнвалiдностi, яка була призначена на підставі Закону України вiд 09.07.2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». В лютому 2022 року позивач звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсiї по iнвалiдностi державного службовця та здійснення відповідного перерахунку. Відповідач відмовив у перерахунку пенсії, посилаючись на відсутність    законних пiдстав для призначення пенсiї по iнвалiдностi за нормами Закону України «Про державну службу».
Вважаючи протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо відмови про призначення пенсії по iнвалiдностi державного службовця та здійснення відповідного перерахунку, позивач звернулась з даним адміністративним позовом до суду. 
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2023 року позов задоволено. 
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 з 16.09.2022 пенсії державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХІІ «Про державну службу».
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області  призначити, здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 з 16.09.2022 пенсії по інвалідності відповідно до ст. 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХІІ «Про державну службу» в розмірі 60 % суми заробітної плати, зазначеної у довідках Миколаївської обласної державної адміністрації від 12.09.2022 № 2809/10.10-05-79/4-22 та № 2810/10.10-05-79/4-22.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт посилаючись на ч.1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058 від 09.07.2023 року, зазначив, що позивач не має права на призначення пенсії по інвалідності державного службовця відповідно до ст. 37 Закону № 3723, оскільки на час звернення із заявами, а саме 05.05.2022 року та 16.09.2022 року, про призначення та перерахунку пенсії, не досягла шестидесятирічного віку.
Також, апелянт зазначив, що аналогічна правова позиція викладена в рішенні Верховного Суду у зразковій справі №822/524/18 від 04.04.2018 року. 
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). 
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків. 
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 проходила державну службу, працюючи на посадi державного службовця - головного спецiалiста юридичного вiддiлу апарату Миколаївської обласної державної адмiнiстрацiї по 06.10.2017 року.
У вересні 2017 року позивачці було встановлено iнвалiднiсть II групи (загальне захворювання).
З 02.11.2017 року позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Миколаївській області та отримує пенсію по інвалідності, що призначена відповідно до Закону України від 09.07.2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
14.02.2022 року позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області із заявою про призначення пенсії по інвалідності державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України №3723 та зробити відповідний перерахунок.
Листом від 05.05.2022 року відповідачем надано роз`яснення щодо умов призначення пенсій державним службовцям та зазначено, що з 01.05.2016 року набув чинності Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889-VIII, у зв`язку з чим втратили чинність положення Закон України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723-ХІІ, яким було врегульовано пенсійне забезпечення державних службовців, окрім ст. 37 Закону №3723-ХІІ.
Також, управління повідомило позивача, що для призначення їй пенсiї по iнвалiдностi за нормами Закону України «Про державну службу» №889-VIIІ немає законних пiдстав.
16.09.2022 року ОСОБА_1 повторно звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області    із заявою про призначення пенсії по інвалідності державному службовцю.
Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 14.10.2022 року надано відповідь, в якій повідомлено, що ґрунтовне роз`яснення з приводу цього питання надано у відповіді на звернення від 05.05.2022 року за вих. № 4118-2862/М-02/8-1400/22 та повторно зазначено, що для призначення позивачу пенсiї по iнвалiдностi за нормами Закону України «Про державну службу» №889-VIIІ немає законних пiдстав.
Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача, що виразилась у відмові про призначення пенсії по інвалідності державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХІІ «Про державну службу», позивач звернулась до суду першої інстанції.
Суд першої інстанції, вирішуючи справу та задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу» від    19 грудня 1993 року № 3723-ХІІ необхідна наявність таких умов як: стаж державної служби не менше 10 років; наявний страховий стаж, встановлений для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; визнання інвалідом І або II групи у період перебування на державній службі або якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Оскільки, у позивача наявний страж державної служби не менше 10 років, достатній страховий стаж та позивача звільнено з державної служби після встановлення їй інвалідності, суд першої інстанції дійшов висновку, що в сукупності це дає їй право на призначення пенсії по інвалідності у відповідності до ст. 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ.
Крім того, щодо невідповідності заяви позивача Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року №22-1 та розгляду її відповідно до Закону України «Про звернення громадян», суд першої інстанції зазначив, що не розглядаючи заяви позивача по суті, відповідач допустив надмірний формалізм, наслідком чого стало порушення прав та інтересів позивача.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Згідно із ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних приватних закладів для догляду непрацездатними.
Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII (далі - Закон №889-VIII) визнано такими, що з 01 травня 2016 року втратили чинність, зокрема, Закон України «Про державну службу» (відомості Верховної Ради України, 1993 року, №52, ст. 490 із наступними змінами), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.
Згідно пунктами 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Тобто, за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ (далі - Закон №3723-ХІІ), але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Положеннями частини 1 статті 37 Закону №3723-ХІІ встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Водночас, за приписами частини 9 статті 37 Закону № 3723-XII пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених частиною 1 цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону №1058-IV особам, визнаним інвалідами І або II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів І або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Пенсія по інвалідності відповідно цього Закону, призначається незалежно від причини інвалідності за умови припинення державної служби.
Як правильно встановлено судом першої інстанції, на час звільнення позивача з державної служби, а саме 06.10.2017 року, її стаж державної служби становить не менше 10 років. Страховий    стаж, встановлений для призначення пенсії по інвалідності відповідно до    Закону    України       «Про       загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у позивача достатній, що підтверджується тим, що пенсію по інвалідності їй призначено ще з 02.11.2017 року. Також, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 звільнено з державної служби після встановлення їй інвалідності, що підтверджується записом № 31 у трудовій книжці серії НОМЕР_1 , а саме, її звільнено з посади головного спеціаліста юридичного відділу апарату Миколаївської обласної адміністрації за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію по інвалідності внаслідок загального захворювання.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для переведення ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності, призначеної їй відповідно до Закону № 1058-IV, на пенсію державного службовця по інвалідності ІІ групи відповідно до Закону № 3723-XII.                
Доводи апелянта стосовно того, що на день звернення із заявами від 05.05.2022 року та 16.09.2022 року про призначення пенсії по інвалідності державному службовцю, позивач досягла 58 років, що є меншим, ніж вік, визначений ст. 26 Закону №1058-ІV, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки Закон не пов`язує нарахування пенсії по інвалідності з такою умовою, як досягнення певного віку. При цьому орган пенсійного фонду, як суб`єкт владних повноважень, трактує норми Закону на свій розсуд, і віддає перевагу найменш сприятливому для позивачки тлумаченню законодавства України.
Такий висновок суду узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 13 лютого 2019 року у справі №822/524/18 (Пз/9901/23/18).
Крім того, посилання апелянта на правову позицію, викладену в рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду по зразковій справі № 822/524/18 від 04.04.2018 року про відмову у задоволенні позову щодо звернення осіб до територіальних органів Пенсійного фонду України з вимогами призначити пенсію по інвалідності державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України від 16.12.1993 року № 3723 «Про державну службу», колегія суддів не бере до уваги, оскільки постановою Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 року вказане рішення було скасовано та прийнято нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.  
З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що при розгляді справи судом першої інстанції правильно встановлено обставини у справі, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість судового рішення.
За таких обставин підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачається.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, –

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області - залишити без задоволення. 
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2023 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі безпосередньо до Верховного Суду.

          Судове рішення складено у повному обсязі 01.05.2023 р.

Суддя – доповідач:                                                                                      Л.П.  Шеметенко 

Суддя:                                                                                                           С.Д. Домусчі

Суддя:                                                                                                           І.О. Турецька