ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2023 року 
м. Київ

справа №814/790/17
касаційне провадження № К/9901/40515/18  

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Бившевої Л.І.,
суддів: Ханової  Р.Ф.,  Хохуляка В.В., 
розглянув у порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Голосіївському районі ГУ ДФС у місті Києві (далі - Інспекція) на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 18.07.2017 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 17.10.2017 у справі за позовом ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі ГУ ДФС у місті Києві, за участі третіх осіб: ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 ), ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_3 ), ОСОБА_4 (далі - ОСОБА_4 ), про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Інспекції, за участі третіх осіб - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , у якому просив про визнання протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 24.10.2016 № 15540-1305.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив про відсутність у нього правових підстав для сплати визначених відповідачем сум земельного податку, оскільки він не є суб`єктом сплати земельного податку з підстав не оформлення ним права власності або користування земельною ділянкою. Вважає, що контролюючий орган безпідставно визначив йому грошове зобов`язання за земельну ділянку площею 2812,80 кв.м., оскільки площа нежитлового приміщення складає 1406,40 кв.м., з урахуванням того, що таке нежитлове приміщення належить чотирьом власникам - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Також вказує, що згідно витягу з бази даних міського земельного кадастру станом на 29.03.2016 на земельній ділянці за кодом 79:336:065 знаходиться нежитлове приміщення АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . При цьому, згідно довідки № Р-00269/2016  про розмір нормативної грошової оцінки частини земельної ділянки (код ділянки 79:336:065), виданої позивачу, місцезнаходженням якої є: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 обліковується земельна ділянка площею 720,98 кв.м., нормативно-грошова оцінка якої становить 4769720,05 грн.
Миколаївський окружний адміністративний суд постановою від 18.07.2017, залишеною без змін  ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 17.10.2017, позов задовольнив: визнав протиправними та скасував податкове повідомлення-рішення Інспекції від 24.10.2016 № 15540-1305. 
Суди, задовольняючи позовні вимоги, виходили з того, що державна реєстрація права власності на земельну ділянку не здійснювалась, тому у позивача відсутні правові підстави для сплати земельного податку. При цьому, суд апеляційної інстанції вказав, що під час розрахунку земельного податку позивачу податковим органом не було здійснено розрахування пропорційної частки прибудинкової території, яка припадає на належне позивачу нежитлове приміщення площею 720,98 кв.м.
Не погодившись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанції, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судові рішення попередніх інстанцій та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. 
На обґрунтування касаційної скарги відповідач зазначає, що судами не надано належну оцінку обставинам справи, зокрема, тому, що земельна ділянка, за яку позивачу нараховано земельний податок, обліковується за ОСОБА_1 , що підтверджується даними ІС «Податковий блок» та ПК «Кадастр». Посилається на неврахування судами тієї обставини, що земельний податок був нарахований контролюючим органом позивачу саме на площу земельної ділянки 720,98 кв.м., тобто на площу, яка обліковується ОСОБА_1 , а не на всю площу земельної ділянки. Вказує, що у разі придбання будівлі або споруди на підставі цивільно-правової угоди, фізична особа повинна сплачувати земельний податок з дати державної реєстрації права на нерухоме майно  за земельну ділянку, на якій розташована така будівля (споруда, її частина) з урахуванням площі прибудинкової території
Вищий адміністративний суд України ухвалою від 06.12.2017 відкрив касаційне провадження у даній справі за касаційною скаргою Інспекції та витребував матеріали справи із суду першої інстанції.
Відповідач не скористався своїм процесуальним правом та не надавав суду письмових заперечень (відзиву) на касаційну скаргу.
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 22.05.2023 прийняв касаційну скаргу Інспекції до провадження та призначив справу до касаційного розгляду у спрощеному провадження без повідомлення сторін на 23.05.2023.
Переглянувши оскаржувані судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права і дотримання норм процесуального права, касаційний суд дійшов висновку про задоволення касаційної скарги, виходячи з такого.
У справі, що розглядається, суди встановили, що позивач є власником 1/4 частини нежитлової будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа нежитлового приміщення складає 1406,40 кв.м.
Згідно витягу з бази даних міського земельного кадастру станом на 29.03.2016 на земельній ділянці за кодом 79:336:065 знаходиться нежитлове приміщення № 118В, розташоване по АДРЕСА_1 , яке належить на праві спільної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
В свою чергу, згідно довідки № Р-00269/2016  про розмір нормативної грошової оцінки частини земельної ділянки (код ділянки 79:336:065), виданої позивачу, місцезнаходженням якої є: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 обліковується земельна ділянка площею 720,98 кв.м., нормативно-грошова оцінка якої становить 4769720,05 грн. Площа частини земельної ділянки встановлена на підставі технічного звіту по встановленню зовнішніх меж землекористування та заяви зацікавленої особи.
Тобто, на праві приватної власності до позивача згідно договору купівлі-продажу №264 від 04.02.2016 нежитлової будівлі, у користування ОСОБА_1 перейшла 1/4 частина земельної ділянки, що складає 720,98 кв.м. 
Контролюючим органом згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54, пункту 286.5 статті 286 Податкового кодексу України (далі - ПК України, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) було прийняте податкове повідомлення-рішення від 24.10.2016 № 15540-1305, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання зі сплати земельного податку з фізичних осіб за 2016 рік у розмірі 143091,60 грн.
Згідно розрахунку суми земельного податку, визначеного позивачу за 2016 рік, наданого відповідачем до суду апеляційної інстанції: 720,98 кв. м. х 1221,90 х 2,5 х 1,21 х 1,249 х 1,433х1,06х3%= 143091,60 грн., з яких: 1221,90 - грошова оцінка в грн./кв.м. (рішення Київської міської ради від 03.07.2014 № 23/23 «Про затвердження технічної документації з нормативно грошової оцінки земель міста Києва» (яке набрало чинності з 01.07.2015 згідно з рішенням Київської міської ради від 10.12.2014 № 565/565); 3% - відсоток ставки земельного податку (рішення Київської міської ради від 23.06.2011 № 242/5629 зі змінами та доповненнями); 1,5 - узагальнюючий локальний коефіцієнт згідно підпункту 2.1 пункту 2 Додатку 5 до рішення Київської міської ради 26.07.2007 № 43/1877 «Про затвердження технічної документації з нормативно грошової оцінки земель міста Києва та Порядку її визначення» із змінами та доповненнями; 2,5 - функціональний коефіцієнт; 1,249 - коефіцієнт індексації грошової оцінки, відповідно до листа Держземагенства від 14.01.2015; 1,433 - коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки відповідно до листа Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 11.01.2016 № 6-28-0,22-201/2-16 «Про індексацію нормативної грошової оцінки земель»; 1,06 - коефіцієнт індексації грошової оцінки за 2016 рік.
Надаючи оцінку правомірності прийняття відповідачем оскаржуваних рішень, Верховний Суд у складі  Касаційного адміністративного суду виходить із такого.
Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі - ЗК України) використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Згідно з пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі - ПК України) платниками податку (плати за землю) є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв), та землекористувачі.

Пункт 270.1 статті 270 ПК України закріплює, що об`єктами оподаткування земельним податком є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Положеннями підпункту 271.1.1 пункту 271.1 статті 271 ПК України визначено, що базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом.

Пунктом 287.1 статті 287 ПК України передбачено, що власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Згідно з пунктом 287.8 статті 287 ПК України власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Відповідно до пункту 286.6 статті 286 ПК України на земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується з урахуванням прибудинкової території кожному з таких осіб:  1) у рівних частинах - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділена в натурі, або одній з таких осіб-власників, визначеній за їх згодою, якщо інше не встановлено судом; 2) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній частковій власності; 3) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності і поділена в натурі.

Пунктом 286.1 статті 286 ПК України передбачено, що підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з підпунктом 14.1.42 пункту 14.1 статті 14 ПК України дані державного земельного кадастру - це сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим земельних ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристики, розподіл серед власників землі та землекористувачів, підготовлених відповідно до закону.

У підпункті 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 ПК України закріплено, що земельний податок - це обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі -  податок для цілей розділу XIII цього Кодексу). 

Землекористувачі - це юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди (підпункт 14.1.73. пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Виходячи з наведених вище правових норм, для цілей оподаткування земельним податком особа повинна мати статус землевласника/землекористувача, набутого в порядку, встановленому ЗК України.

Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Статтями 125, 126 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, яка оформляється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Вказані правові норми свідчать на користь висновку про те, що фізична особа-власник нежилого приміщення (його частини) є платником земельного податку з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно. Оскільки позивач є власником нежитлового приміщення, за земельну ділянку під яким від відповідач нарахував земельний податок, обов`язок зі сплати земельного податку у позивача виник з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

За визначенням, наведеним у частині першій статті 193 ЗК України, державний земельний кадастр - це єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Згідно з підпунктом 14 пункту 24 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), до Державного земельного кадастру вносяться відомості про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, значення якої розраховується за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру на підставі відомостей про земельну ділянку, зазначених у пункті 24, та відомостей про нормативну грошову оцінку земель у межах території адміністративно-територіальної одиниці згідно з підпунктом 8 пункту 22 цього Порядку.
Так, з наявного у справі розрахунку земельного податку, визначеного позивачу за 2016 рік, вбачається, що податковим органом при визначенні суми такого податку були дотримані вимоги діючого законодавства. 
В свою чергу, матеріали справи не мітять заперечень щодо правильності такого розрахунку в частині коефіцієнтів, доводи позивача стосувалися лише прощі земельної ділянки, на яку було нараховано земельний податок.
Разом з цим, наданою ОСОБА_1 довідкою № Р-00269/2016  про розмір нормативної грошової оцінки частини земельної ділянки (код ділянки 79:336:065), виданої позивачу, місцезнаходженням якої є: АДРЕСА_1 , підтверджується, що саме за ОСОБА_1 обліковується земельна ділянка площею 720,98 кв.м., нормативно-грошова оцінка якої становить 4769720,05 грн. Площа частини земельної ділянки встановлена на підставі технічного звіту по встановленню зовнішніх меж землекористування та заяви зацікавленої особи. Інших документів з визначенням іншого розрахунку земельної ділянки матеріали справи не містять, а позивачу не надано право самостійної зміни розміру земельної ділянки без укладення відповідних документів із затвердженням нового розміру земельної ділянки, що перебуває у користуванні позивача, у зв`язку з набуттям права власності на нежитлову будівлю, що знаходиться на ній.
За таких обставин, суди попередніх інстанцій дійшли неправомірного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 351 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній з 15.12.2017) суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених  статтею 341  цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.

Враховуючи зазначене, касаційна скарга Інспекції підлягає задоволенню, постанова Миколаївського окружного адміністративного суду від 18.07.2017 та ухвала Одеського апеляційного адміністративного суду від 17.10.2017 підлягають скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову у позові. 

Керуючись п.3 ч.1 ст. 349, ст. 351, ч.ч. 1, 5 ст. 355, ст.ст. 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Голосіївському районі ГУ ДФС у місті Києві задовольнити.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 18.07.2017 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 17.10.2017 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. 

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

...........................

...........................

...........................

Л.І. Бившева
Р.Ф. Ханова 
 В.В. Хохуляк ,
Судді Верховного Суду