Справа № 304/62/21

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        03 квітня 2023 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі: 
головуючого-судді: Собослой Г.Г.,
суддів: Готра Т.Ю., Джуга С.Д., 
з участю секретаря: Гусонька З.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах якої діє представник – адвокат Трофимова Ганна Миколаївна на рішення Перечинського районного суду від 03 серпня 2021 року у справі № 304/62/21 (Головуючий: Гевці В.М.), - 

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи тим, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 28.10.2005 року і підписанням даної заяви відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», складає між нею та банком договір про надання банківських послуг.
Банком на підставі Договору про надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом, який у подальшому збільшився до 36 000,00 грн.
Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п. п. 3.2, 3.3 Договору, на підставі яких відповідачка при його укладанні надала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням й ініціативою Банку. 
Однак, в процесі користування кредитним рахунком відповідачка не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, у зв`язку із чим станом на 03 грудня 2020 року має заборгованість у розмірі 58 428,21 грн., з яких: 46 514,57 грн. – заборгованість за тілом кредиту, в тому числі 46 514,57 грн. – заборгованість за простроченим тілом кредиту; 11 913,64 грн. – заборгованість за простроченими відсотками. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути із ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 58428,21 грн.
Рішенням Перечинського районного суду від 03 серпня 2021 року позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено повністю.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість в розмірі 58 428 грн. 21 коп., з яких: 46 514 грн. 57 коп. – заборгованість за тілом кредиту, 11 913 грн. 64 коп. – заборгованість за простроченими відсотками.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 2 270,00 грн.
Не погоджуючись з таким рішенням суду  адвокат Трофимова Г.М. діючи в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки підстав, передбачених чинним законодавством для задоволення позову немає. Судом першої інстанції не взято до уваги те, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження укладення з ОСОБА_1 кредитного договору із погодженням усіх істотних його умов, так як додані до позовної заяви Умови та правила надання банківських послуг ОСОБА_1 не підписані, а тому не можуть вважатися складовою кредитного договору, додана виписка по рахунку належним чином не підписана уповноваженою особою Банку, відомості   про те, ким така складена відсутня та на якій підставі збільшувалися кредитні ліміти та відповідно розміри відсотків не зрозуміло, так як банком одноособово приймалося рішення про збільшення кредитного ліміту.    Роздруківка із сайту позивача також не може бути належним доказом, оскільки повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони – банку, яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Отже, без надання підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови надання банківських послуг, враховуючи відсутність в Анкеті-заяві від 28.10.2005 року домовленості сторін про розмір кредитних коштів, строк їх повернення, сплату процентів, пені штрафів, а також за відсутності обгрнутованих підтверджень прийняття відповідачеми відповідних умов, викладених у Витягу з Тарифів та Умовах та правилах надання банківських послуг, не має підстав вважати доведеним факт укладання 28.10.2005 року між сторонами кредитного договору та виникнення у них відповідних прав та обов`язків. Крім цього 28.10.2005 року на підставів поданої заяви ОСОБА_1 надано кредитну картку з кредитним лімітом 1 500 грн., а як вбачається з позовної заяви та наданих розрахунків, під час списання чергового платежу по миттєвій розстрочці відповідачем було використано всю суму кредитного ліміту, списання коштів здійснено за рахунок овердрафту (короткострокового кредиту, який надається банком клієнту у разі перевищення суми операції), розмір якого в подальшому збільшувався, на що жодних згод ОСОБА_1 не надавала.
Представник АТ КБ «ПриватБанк» – Гриниха Т.Ю. подала відзив, у якому просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, оскільки така є безпідставною та необгрунтованою, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Також представником АТ КБ «ПриватБанк» Гринихою Т.Ю. подано письмові пояснення, у яких зазначає, що із розрахунку заборгованості та виписки за картрахунками відповідача чітко вбачаються всі операції по зняттю (використанню) кредитних коштів, а також всі операції з часткового погашення заборгованості, а також вбачається, що відповідач не лише користувалася кредитним лімітом на платіжній картці, а й послугою «Миттєва розстрочка», що призвело до виникнення заборгованості саме у тому розмірі, що заявлено банком, і оскільки відповідач не повернула банку кредит, суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги Банку.
Заслухавши пояснення представника ОСОБА_1 – адвоката Лютянську Д.В., яка підтримала доводи викладені в апеляційній скарзі, представника АТ КБ «ПриватБанк» – Гриниху Т.Ю., яка просить рішення Перечинського районного суду від 03 серпня 2021 року залишити без змін, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляціа скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Встановлено, що 28 жовтня 2005 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № б/н, згідно з умовами якого відповідачка отримала кредит у розмірі 1 500 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
У подальшому розмір кредитного ліміту було збільшено до 36 000 грн., що стверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки (а.с.34).
Для користування кредитними коштами, ОСОБА_1 отримала кредитну картку, яка неодноразово пере випускалася і термін дії останньої картки 05/20 (а.с.35).
Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 станом на 03 грудня 2020 року становить 58 428,21 грн., з яких: 46 514,57 грн. – заборгованість за тілом кредиту, в тому числі 00,00 грн. – заборгованість за поточним тілом кредиту та 46 514,57 грн. – заборгованість за простроченим тілом кредиту; 00,00 гривень – заборгованість за нарахованими відсотками; 11 913,64 грн. – заборгованість за простроченими відсотками; 00,00 грн. заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно з ст. 625 ЦК України; 00,00 грн. – нарахована пеня; 00,00 грн. – нарахована комісія.
На підтвердження руху грошових коштів на картковому рахунку відповідача позивачем додано виписку за період з 29 листопада 2005 року по 19 жовтня 2020 року.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України)
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Судом встановлено, що 28 жовтня 2005 року ОСОБА_1 (дівоче прізвище ОСОБА_2 ) підписала заяву № б/н, і у даній заяві зазначені анкетні дані відповідача, а також зазначено відомості по кредитній картці, а саме «тип картки: НОМЕР_1 ; Валюта: Гривня; Строк дії: 10/07; Тип кредитного ліміту: фінансовий; Сума кредитного ліміту: 1500; Базова процентна ставка 36 відсотків з розрахунку 360 днів у році; Строк дії кредитного ліміту: відповідає терміну дії картки; Порядок погашення заборгованості: щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості. Погашення заборгованості по кредитному ліміту може проводитися як шляхом внесення коштів на карту Клієнтом, так і списанням Банком коштів з Дебетної карти НОМЕР_2 .
У свою чергу, позивачем дол. Позовної заяви додано довідку у якій відображено номери карток які було надано ОСОБА_1 на підставі кредитного договору № б/н, їх дата відкриття та термін дії, і у даній довідці немає відомостей про отрмання ОСОБА_1 дебетної картки НОМЕР_2 з терміном дії 10/07, яка зазначена у заяві підписаній відповідачкою.
У позовній заяві банк посилався на виникнення між сторонами правовідносин на підставі зазначеної вище анкети-заяви, додаючи при цьому до позову не підписані відповідачкою витяг з Умов і правил надання банківських послуг, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», з яких не вбачається, що саме ці тарифи та умови і правила діяли на час підписання ОСОБА_1 анкети-заяви від 28.10.2005 року.
Крім цього, після підписання ОСОБА_1 анкети-заяви від 28.10.2005 року банк в односторонньому порядку змінив умови нарахування процентів.
У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) Велика Палата Верховного Суду сформулювала правовий висновок про те, що Умови та правила надання банківських послуг з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної зі сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
За наведених обставин, колегія суддів вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки АТ КБ «ПриватБанк» в період із 28.10.2005 (підписання відповідачкою анкети-заяви) і до моменту звернення до суду з указаним позовом, могло додати до позовної заяви витяг з тарифів та витяг з умов і правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, оскільки зазначені у заяві дані суперечать іншим доказам наданим позивачем, надані Банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин, а тому відсутні підстави вважати, що кредитор і боржник обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.
Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 станом на 03 грудня 2020 року становить 58 428,21 грн., з яких: 46 514,57 грн. –заборгованість за простроченим тілом кредиту; 11 913,64 грн. – заборгованість за простроченими відсотками.
Проте, колегія суддів вважає, що зазначений розрахунок не є належним доказом через суперечність його іншим матеріалам справи, оскільки кредитний ліміт ОСОБА_1 був установлений у розмірі 1500 грн, 09.09.2017 року збільшився до 36 000,00 грн., а з 26.07.2018 - 0,00 гривень, а тому нарахування банком у сторону збільшення тіла кредиту понад установлений кредитний ліміт та після 26.07.2018 року при нульовому кредитному ліміті не може вважатись правомірним, так як при нульовому кредитному ліміті відповідачка, починаючи з 26.07.2018 року таким не могла користуватися.
Разом із цим, будь-яких доказів того, що банком установлювався відповідачці на кредитну картку, кредитний ліміт за послугою «миттєва розстрочка», матеріали справи не містять. 
Отже, враховуючи те, позивачем не надано належних та допустимих доказів, що підтверджують укладення договору, а також не доведено розмір тіла кредиту, який позивач просив сягнути з відповідача, колегія суддів приходить до висновку що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» не підлягали задоволенню.
Суд першої інстанції не звернув увагу на вищенаведене і помилково дійшов висновку про задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк»..
За таких обставин, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у відповідності до п.п. 1, 3, 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України, яким у позові АТ КБ «Приват Банк» слід відмовити із вищезазначених підстав.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, судова колегія,- 

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах якої діє представник – адвокат Трофимова Ганна Миколаївна задовольнити.
Рішення Перечинського районного суду від 03 серпня 2021 року скасувати.
У позові АТ КБ «ПриватБанк» відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення
Повний текст постанови складено 13 квітня 2023 року.

Головуючий

Судді: