Ухвала                             
 
31 травня 2023 року
м. Київ
 
справа № 761/19046/22
провадження № 61-2959св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Червинської М. Є., 
суддів:  Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,                Тітова М. Ю.,        
 
учасники справи:
позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,
відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 ,
треті особи: Шевченківська районна в м. Києві державна адміністрація, Голосіївська районна в м. Києві державна адміністрація,
третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору,- ОСОБА_3 в особі законного представника - ОСОБА_1 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Шевченківська районна в м. Києві державна адміністрація, Голосіївська районна в м. Києві державна адміністрація, про визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Шевченківська районна в м. Києві державна адміністрація, Голосіївська районна в м. Києві державна адміністрація, про визначення місця проживання дитини
 
за касаційною скаргою ОСОБА_3 в особі законного представника - ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 29 вересня 2022 року у складі судді Саадулаєва А. І. та постанову Київського апеляційного суду від 19 січня 2023 року у складі колегії суддів: Ратнікової В. М., Борисової О. В., Левенця Б. Б.,
 
                                                            ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина
Короткий зміст позовних заяв
У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив визначити місце проживання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком. 
У вересні 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом,             у якому просила визначити місце проживання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю.
Шевченківський районний суд м. Києва ухвалою від 08 лютого 2021 року зустрічний позов ОСОБА_2 об`єднав в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 .
У вересні 2022 року третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_3 через свого законного представника - ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом, у якому просив залишити місце проживання та постійного перебування дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком, ОСОБА_1 ; зобов`язати ОСОБА_2 не чинити дій як особисто, так із залученням та за допомогою будь-яких інших осіб щодо зміни місця проживання та перебування дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з місця проживання та перебування з батьком, ОСОБА_1 , на місце проживання та перебування з матір`ю, ОСОБА_2 та/або з будь-якою іншою особою; дозволити дитині ОСОБА_3 самостійно та за власним бажанням визначити своє фактичне місце проживання та перебування з одним із батьків.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Шевченківський районний суд м. Києва ухвалою від 29 вересня 2022 року                       у прийнятті позовної заяви третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - ОСОБА_3 , поданої через законного представника ОСОБА_1 , відмовив. Позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - ОСОБА_3 , подану через законного представника - ОСОБА_1 , повернув заявникові.
 
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що оскільки спір виник між батьками щодо визначення місця проживання дитини, тому сама дитина не може бути третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору. Проте думка дитини має бути заслухана під час розгляду справи.
 
Короткий зміст рішення апеляційного суду
Київський апеляційний суд постановою від 19 січня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 , подану через законного представника ОСОБА_1 , та апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката                Якименка М. М. залишив без задоволення, ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 29 вересня 2022 року - без змін. 
 
Постанова апеляційного суду мотивована законністю і обґрунтованістю ухвали суду першої інстанції. У спорах про визначення місця проживання дитини сама дитина не може виступати позивачем чи третьою особою, оскільки її права та інтереси у спорі захищаються іншим шляхом.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її  узагальнені аргументи
У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду 27 лютого 2023 року,                        ОСОБА_3 через законного представника - ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 29 вересня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 січня 2023 року і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
 
Як на підставу касаційного оскарження судових рішень заявник посилається на те, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного                     у постанові Верховного Суду від 23 червня 2022 року у справі № 490/10872/21;  суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення постановлені з порушенням норм процесуального права. Суди залишили поза увагою те, що              з позовом до суду має право звернутись не безпосередньо малолітня особа віком до 14 років від свого імені, а визначені законом особи, яким надано право на захист інтересів малолітньої дитини, від свого імені із зазначенням того, що позов заявлено в інтересах малолітньої особи; незаконно ототожнили гарантоване Конституцією України право звернення особи до суду із вчиненням такої окремої процесуальної дії, як з`ясування думки дитини під час вирішення спорів (реалізації права бути вислуханою при вирішенні між батьками, іншими особами спору) щодо її місця проживання.
 
Заперечення матері проти позову спільного сина сторін ОСОБА_4 реалізоване не             у спосіб подання визначеної процесуальним законодавством заяви по суті; наявність такого заперечення має враховуватися при вирішенні спору по суті, а не на стадії прийняття позову/вступу у справу третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 22 березня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції. 
07 квітня 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 27 квітня 2023 року справу призначено до судового розгляду.
 
2. Позиція Верховного Суду 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про необхідність передачі справи на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду,  з огляду на таке.
 
Мотиви передання справи на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до пункту 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою, десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.
Відповідно до частин четвертої - шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення                         з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
Згідно з частинами першою, другою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. 
Дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (стаття 171 СК України).
Тлумачення наведених норм СК України дає підстави для висновку, що спори                   у справах щодо визначення місця проживання дитини є спорами між батьками (особами, які їх замінюють), які вирішуються лише за участю спеціального суб?єкта - органу опіки та піклування. Тому справи щодо визначення місця проживання дитини згідно із законом не вважаються такими, у яких діти особисто беруть участь.
Схожі за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду                                  від 14 грудня 2022 року у справі № 757/33742/19, від 14 квітня 2021 року у справі № 263/13178/18.
У цій справі вирішується спір між батьками щодо визначення місця проживання малолітнього сина сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Проте у вересні 2022 року до суду з позовом як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, звернувся син сторін - малолітній ОСОБА_3 , інтереси якого представляє його батько ОСОБА_1 , у якому просив залишити своє місце проживання і постійного перебування разом з батьком; зобов`язати матір не чинити дій, як особисто, так із залученням та за допомогою будь-яких інших осіб щодо зміни його місця проживання та перебування з батьком на місце проживання та перебування з матір`ю та/або з будь-якою іншою особою; дозволити йому самостійно та за власним бажанням визначити своє фактичне місце проживання та перебування з одним із батьків.
Відповідно до частини першої статті 52 ЦПК України треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, можуть вступити у справу до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, подавши позов до однієї або декількох сторін.
Третя особа з метою захисту свого права може заявити самостійні вимоги саме щодо предмета спору, якщо вважає, що саме їй належить право на предмет спору чи його частину.
Участь третіх осіб у цивільній справі зумовлена тим, що судовий спір між сторонами прямо (для третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги) або опосередковано (для третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги) стосується прав та інтересів інших осіб. Тому участь у справі третіх осіб є формою захисту їх прав та інтересів, що пов`язані із спірним правовідношенням, а також дозволяє суду повно та всебічно дослідити обставини справи, з`ясувати дійсні взаємовідносини учасників спору.
Права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом (частина перша статті 59 ЦПК України).
Ураховуючи наведене, у спорах про визначення місця проживання дитини до                   14 років сама дитина через своїх батьків, усиновлювачів, опікунів чи інших осіб, визначених законом не може виступати позивачем чи третьою особою, адже такі спори є спорами між батьками щодо визначення місця її проживання, при вирішенні яких дитина, яка досягла 10 років, висловлює свою думку та бажання щодо проживання разом з одним із батьків.
Проте у постанові Верховного Суду від 23 червня 2022 року у справі                                  № 490/1087/21 Верховний Суд виклав інші висновки у подібних правовідносинах, зокрема, що малолітній ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, через свого законного представника - ОСОБА_6 , що відповідає наведеним нормам чинного законодавства, адже з позовом має право звернутися не безпосередньо малолітня особа віком до 14 років від свого імені, а визначені законом особи, яким надано право на захист інтересів малолітньої дитини, від свого імені                     з зазначенням того, що позов заявлено в інтересах малолітньої особи.
З огляду на викладене Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що вирішення процесуального питання щодо можливості звернення малолітньої дитини через свого законного представника з позовом про визначення її місця проживання потребує необхідності формування єдиної правозастосовчої практики, що має вирішити Об`єднана палата Касаційного цивільного суду.
Однакове застосування закону забезпечуватиме реалізацію верховенства права, рівність перед законом та правову визначеність у правовідносинах. Єдність              у практиці застосування одних й тих самих норм права поліпшуватиме громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також сприятиме утвердженню довіри до судової влади в цілому.
Ураховуючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 червня 2022 року у справі                              № 490/1087/21, зокрема, що малолітня дитина відповідно до норм матеріального і процесуального права України може звернутися до суду з позовом у справі щодо визначення її місця проживання як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, через свого законного представника.
Відповідно до частини другої статті 403 ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду                  у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати.
Згідно з частиною другою статті 403 ЦПК України та з урахуванням наведеного є підстави для передання справи на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.
 
Керуючись  статтями  403, 404  ЦПК  України,  Верховний  Суд  у  складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Справу  за  позовом   ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Шевченківська районна в м. Києві державна адміністрація, Голосіївська районна в м. Києві державна адміністрація, про визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Шевченківська районна в м. Києві державна адміністрація, Голосіївська районна в м. Києві державна адміністрація, про визначення місця проживання дитини за касаційною скаргою ОСОБА_3 в особі законного представника - ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 29 вересня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 січня 2023 року  передати на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.
 
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття,                        є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Головуючий                                                                                    М. Є. Червинська 
 
Судді                                                                                                 А. Ю. Зайцев
 
                                                                                                            Є. В. Коротенко
 
                                                                                                            В. М. Коротун
 
                                                                                                            М. Ю. Тітов