Справа № 345/146/23 
Провадження № 22-ц/4808/612/23
Головуючий у 1 інстанції Юрчак Л. Б. 
Суддя-доповідач Мальцева 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої Мальцевої Є.Є.
суддів: Баркова В.М., Девляшевського В.А.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей,

в с т а н о в и в :
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дітей, посилаючись на те, що з 21.11.2002 перебувала у шлюбі із відповідачем, який розірвано рішенням суду від 06.02.2017. За час спільного проживання у них народилося двоє дітей: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на даний час є повнолітнім, однак продовжує навчання у вищому навчальному закладі, та дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка перебуває на утриманні та вихованні ОСОБА_1 . Так як в добровільному порядку відповідач допомоги на утримання дітей не надає, то позивач звернулася до суду із даним позовом та просить суд стягувати з нього аліменти щомісячно в розмірі по 5000 грн. на кожну дитину.
Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27 грудня 2022 року позов задоволений частково: стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в сумі 3000 грн щомісячно до повноліття, і на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 3000 грн щомісячно до закінчення ним навчання. Вирішено стягнути судовий збір з відповідача в розмірі 2147,2 грн на користь Державної судової адміністрації. 
В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції як необґрунтоване. Вказує, що надала достатньо доказів власних витрат на утримання дітей, належно підтвердила позовні вимоги. Однак суд не встановив повно обставини справи, необґрунтовано надав перевагу доказам відповідача, при цьому не оцінив їх критично, внаслідок чого прийняв незаконне рішення. Суд не врахував розмір грошових переводів, які відповідач пересилав дітям, і який свідчить про його можливість надавати матеріальне утримання більше, ніж встановив суд. Позивач просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про повне задоволення її вимог. 
Відповідач ОСОБА_2 надав відзив на апеляційну скаргу. Вважає, що судом об`єктивно враховано доводи і докази сторін по справі, а рішення, ухвалене судом, є законним і справедливим. Факт надання ним добровільно коштів на утримання дітей не свідчить про розмір його можливого доходу, більш того, доходу він не має, тому що не має можливості працювати у зв`язку із перебуванням під слідством. Позивач свій дохід в позовній заяві не вказала, розмір аліментів, які просить стягнути, не обґрунтувала, і на думку відповідача, позовні вимоги є завищеними. Просить рішення суду залишити без змін. 
Відповідно до ч. 1ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Справу розглянуто апеляційним судом відповідно до ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що сторони по справі є батьками сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .. 
Згідно з довідкою з місця проживання діти зареєстровані разом із матір`ю ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 . 
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 2022 року навчається на денному відділенні історичного факультету Львівського національного університету ім.Івана Франка. 
З наданих позивачем квитанцій про оплату гуртожитку сина ОСОБА_3 вбачається, що вона за період 13.09.2022 -26.12.2022 року витратила 7500 грн.
Інших доказів будь-яких витрат, пов`язаних з навчанням сина, позивач не надала. 

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина на період навчання суд виходив з наступного. 
Згідно ст. 198 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.
Відповідно до ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.
Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 6 від 15.05.2006 судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Ст. 200 Сімейного кодексу України встановлено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 СК України). 

Проаналізувавши вищенаведені норми права, суд встановив, що у відповідача є встановлений законом обов`язок утримувати повнолітнього сина до закінчення навчання, до досягнення двадцяти трьох років, але за умови, що він може надавати матеріальну допомогу. 
Прожитковий мінімум для працездатної особи в Україні на 1 січня 2023 року складає 2684 грн.
Суд прийшов до висновку про можливість стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітнього сина в розмірі 3000 грн. щомісячно на період його навчання, тим самим частково задовольнивши позовні вимоги. 
З письмових пояснень відповідача вбачається, що він не має доходу, не працює, перебуває під слідством. 
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки факт відсутності доходу у відповідача позивачем не спростований, а розмір аліментів, визначений судом, покриває витрати на гуртожиток, більш того, перевищує прожитковий мінімум для працездатних осіб. Крім того, обов`язок по утриманню дітей мають обидва батьки. 

При вирішенні спору в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд врахував наступне. 
Неповнолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає разом із матір`ю, навчається у 2 класі Калуської гімназії №9 Калуської міської ради. 
З матеріалів справи вбачається, що дитина відвідує дитячу студію танців; і що позивач витратила на її лікування в грудні 2022 року 1293 грн.
При визначенні розміру аліментів в твердій грошовій сумі суд також керувався нормами ст.ст. ст.180, 181, 182 СК України. 
Суд врахував майновий стан відповідача, який не працює, відомості про його доходи в матеріалах справи відсутні, однак, відповідач є працездатною особою, може працювати та виконувати обов`язок по утриманню дітей та сплачувати суму аліментів у розмірі по 3000 грн. на неповнолітню доньку, який би забезпечував необхідний життєвий процес та розвиток дитини. 
Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2833 грн.
За таких обставин суд першої інстанції, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову - визначив розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 3000 грн, що з урахуванням обов`язків обох батьків по утриманню дітей є задовільним, таким, що не порушує права та інтереси дитини. 
Перевіривши справу, колегія суддів погоджується в повному обсязі з рішенням суду. 
Так, судом першої інстанції були об`єктивно враховані обставини, передбачені ст. 182 Сімейного кодексу України, спір вирішений з урахуванням наданих доказів і встановлених обставин справи. 
Доводи апеляційної скарги позивача зводяться до незгоди із рішенням суду, при цьому позивачем не підтверджена власна позиція стосовно можливості відповідача надавати матеріальне утримання в більшому розмірі, ніж визначив суд. Інформація про наявність у власності відповідача нерухомого майна - квартири - нічим не підтверджена. На думку позивача, відомості про перерахування відповідачем коштів на утримання дітей протягом останніх років свідчить про те, що відповідач має сплачувати аліменти у розмірі, заявленому в позові. Разом з тим, з наданих відповідачем платіжних квитанцій вбачається, що він за 2021 рік виплатив 44500 грн - тобто, з розрахунку 3708 грн на місяць; в 2022 році він перерахував позивачу 31900 грн, що в розрахунку на місяць складає 2658 грн. Вочевидь, судом першої інстанції стягнути більші суми аліментів на утримання дітей, ніж надавалися відповідачем добровільно. Відповідач рішення суду не оскаржує. 
Всупереч положенням процесуального закону позивачем до апеляційного суду надані додаткові докази по справі, які не були надані для дослідження і оцінки суду першої інстанції: довідка про заробітну платню позивача та квитанція про перерахування позивачем у травні 2023 року, тобто, після ухвалення судом оскарженого рішення, оплати за танцювальний гурток молодшої дитини в розмірі 500 грн. Втім, така інформація не впливає на правильність рішення суду і не приводить до інших висновків колегію суддів, приймаючи до уваги вищевикладений аналіз норм права та обставин справи. 
Апеляційна скарга позивача правильності висновків суду першої інстанції не спростовує, не дає підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права і не містить підстав для скасування або зміни судового рішення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, переглядаючи справу відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів не вбачає апеляційних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, у зв`язку з чим апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає. 
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22 березня 2023 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.
Головуюча         суддя                                                          Є.Є. Мальцева 
Судді:                                                                 В.М. Барков 
В.А. Девляшевський